122 Tüzetes rész. 



2. P'ogazata a RJi. fcrnun-cquitiiiin typikiis fogazatából semmiben 

 sem különbözik. 



3. Innyreüői teljesen a törzsalakra vallanak. 



4. Orrfüggeléke mindenben megegyezik a törzsalakévíil. Daday a 

 „patkóalakú hártya" „alsó és felső lemezéről" szól, holott az alsó, ú. n. 

 „lemez" csupán a patkó szélei alatt fekvő) bőrredő, mely fejlettségében 

 és alakjában roppant ingadozó és a leirásnál soha sem szokott figyelembe 

 vétetni; az ú. n. „felső lemez" maga a patkó, mely, mint a nagy patkós- 

 denevéren rendesen, úgy itt is épszélű, mint a leírásban maga Daday is 

 helyesen mondja, noha a rajzon (5. ábra) csipkézettnek tünteti fel. 



5. A fül alakja semmiben sem különbözik a törzsalakétól. A külső 

 fülszegély „tompaszögű bemetszésé" a leírásban is s a rajzon (6. ábra) 

 is csak a fül szokatlan beállításának a következménye. 



(). A kézközépcsontok viszonylagos hosszában a tíírzsalak \iszonyai 

 ismétlődnek. 



Tény, hogy az öregx'itorla nem éri el a bokát, hanem az egyik 

 lábon 'J, a másikon 3 "^-nyire marad tőle, ez azonban az egyébként 

 legtypikusabb Rh. fcrrnut-cquiuinu-on is meglehetősen gyakori eset. A 

 farkvitorla hátul a sarkantyúra tapad és a tíirzsalak viszonyaitól semmi- 

 kép sem különbözik. 



8. P'arka csak valamixcl hosszabb a felső karnál s egészen ráwill a 

 a tíirzsalakra. 



Mindezek alapján a Daday-iól felállított \ar. Iioii.orodciisis nevű vál- 

 fajt az irodalomból kiküszöbölendőnek kell kijelentenem. Meg kell jegyez- 

 nem, hogy a var. homorodensis Daday, Bidz közlései ' ré\'én, Mojsisovics 

 munkáiba ^ és Trotwssarl legújabb emlőskatalógusába '' is átment, ezek- 

 nek a szerzőknek azonban eg>'ike sem vizsgálta meg az eredeti példányt 

 s igj- puszta jóhiszeműséggel vették át Daday kíizlését. 



Földrajzi cllcrjcdcs. 



A nagy patkósdenevér Európa középső és déli részeit, egész Afrikát 

 a Jóremény-fokíg s Ázsiát a Himalájáig és Japánig lakja ; Európában 

 déli Britanniáig és északi Németországig (Harz) nyomul fel. ' 



Míigj'arországi előfordulásáról Peléuyi Salamon k<)Z('>lte az első 

 határozott adatot; 1846-ban írja: „Rh. ferrum equinum (nagy pat- 



' Verh. Sicbeiibürg. Ver. XXXVI, 1886. és ugyanott XXXVIII. ISSS. 



* Mitthcil. des Xntunv. Ver. f. .Stcicnnark Jlirg. 1888. Graz 188!). Sep. .Mxlr. p. 8. 

 " Catalogus Mammalium, VI. Appendix, 1899, p. 1278. 



* Troucssart. Catal. Mámmal. I. 1897. p. 9:{. 



