126 Tüzetes rész. 



Németországra nézve, azonban az al-dunai barlangokban sokkal nagj'obb 

 csapatokban észleltem, így 1899 június 21-én a Herkulesfürdő közelében 

 levő pecsenyeszkai barlang félhomályos előcsarnokának boltozatán, mint- 

 egy 20 m.-nj'i magasságban méhraj módjára csüngött a Myotis emar- 

 ginatiis és Rhinolophns enryalc társaságában s két, egymást követő lövésre 

 mint a sár hullott le a sok denevér, még pedig legnagyobb részt a nagy 

 patkósdenevér. Legalább negyven darabot lőttem le, pedig a legtöbb 

 szárnyra kerekedett s a barlang belsőbb részeibe húzódott vissza. Érdekes, 

 hogy dr. Madarász Gyula a magyar-horvát tengerparton, eg>' povilei 

 sziklaodúban 1899 augusztus 9-én ugyancsak a Myotis cmarginattis 

 társaságában, nagj' mennyiségben találta s egy lövésre 24 darabot terített 

 le, ellenben Pável János az al-dunai coronini-i barlangban 1898 június 

 havában a Myotis Capaccinii s a Minioptcrus Schrcibersii nevű üijok 

 társaságában g\'űjtötte számos példányát. 



Svájczban Fatio szerint 10 — 12 főnyi csapatokban régi épületekben, 

 barlangokban v'ag>- odvas fákban tartózkodik s a Reuss völgyében 1450 

 méternyi magasságban is észlelték. Blasins és Kolenati szerint a Központi- 

 Alpokban, pl. a Szt.-Gotthardon csaknem a hó határáig, mintegy 1872 

 méterig (= 6000') hatol fel, azonban bizonyos, hogy ily magasságokat 

 legfeljebb nyárban keres fel és a telet semmikép sem tölti ott. 



Esténkint későn jelenik meg s csak sötét éjjel, a föld színe fölött 

 nem nagy magasságban röpdös. Röpte meglehetősen nehézkes. 



Legkedveltebb tápláléka : az éjjeli lepkék és legyek, azonban Kolenati 

 szerint éjjelenkint az őzek és zergék, valamint a mókusfészkek körül 

 röpdös, a mivel nyilván azt akarja mondani, hogy vérszopónak tartja, a 

 miben Koch hozzájárulása daczára is határozottan kételkedem. Hanák 

 szerint „nagyon szereti a pókokat, de a rovarokat is hatalmasan pusztítja; 

 gyakran röpkéd a tavak és mocsárok fölött, rovarokat kapkodva, sőt a 

 víz szinén úszkáló szúnyog és kérész pondróiért a vízbe is lebukik (?)." 



A nagy patkósdenevér későn vonul téli rejtekébe s tavaszszal korán 

 jön elő ; téli meleg napokon azonban nem repül. Télire barlangokba, 

 sziklaüregekbe, várromok folyosóiba, vagy' bányákba vonul vissza s a 

 legfélreesöhb helyeket keresi fel, hol hátsó lábainak karmai\'al megkapasz- 

 kodva, fejjel csüng alá és teljesen vitorláiba burkolódzik. 



Nagyon rianós és óvatos s meglehetősen harapós természetű. 



Fogságban nem tartható, mert Uíigyon hamar elpusztul. 



Hanák szerint „a nőstény párzás után három hétre rendesen kettőt 

 liadzik". 



