HarbastcUa harbnstella. 133 



nagy giiiiin (itlik szemünkhe s cgy-cgy hasonló, de kisebb gumó a szélső 

 ujjak tövén. 



Arcza az orr hegyétől a fülek összenövéséig csupasz, a szemek s 

 az orrlyukak közt azonban hosszú szőrrel födött ; az íirczorr mellső lapja 

 csupasz, csak oldalszélén vannak apró szöröcskék. 



A törzs szőrözete az öregvitorla felső oldalán a felső kar közepé- 

 től a térdizületig húzott vonalig terjed, a farkvitorla felső oldalán hosszú 

 és háromszög alakjában mintegy a fark feléig ér. Az öregvitorla alsó 

 oldala a könyököt a térddel összekötő vonalig szőrös, a fark\'itorla alsó 

 szinét pedig hosszú fehér szőrözet borítja, de kisebb terjedelemben, mint 

 felső oldalát. 



Bundája a test felső oldalán mély feketebarna, alul világosabb szür- 

 kés-barna. Az egyes szőr tő\'e fekete, hegye szennyes szürkés-barna, a 

 test alsó oldalán világosabb ; a farkvitorla alsó szinén teljesen fehér a 

 szőrözet. 



A koponya (W tábla, 3 — ö. ábra) jellemző vonásait már a nem 

 leírásában emiitettük. A koponya hossza (a felső metszőfogak tövéig I4'ö%>, 

 szélessége a szemgödrök közt 3'8 %, a nyakszirti tájékon 8'3 '"/>« ; a szem- 

 fogak távolsága egymástól 3 '"/»>. 



.A fogazat (V. tábla, (> — 9. ábra) 34 fogból áll. Az alsó metszőfogak 

 kissé ferdén állnak" az állkapocs irányára. A felső metszőfogak előfelé s 

 befelé tartanak ; a belső hosszabb és erősebb, második, alacsonyabb csú- 

 csához szorosan hozzásimul az egyhegyű, külső metszőfog (V. tábla, 

 Ü. ábra). A felső fogsor első zápfoga a fogsorból teljesen befelé nyomult, 

 úgy hogy liíviilről nem látható (\' . tábla, (1 — 7. ábra) s ennek követ- 

 keztében a szemfog szorosan érintkezik a második zápfoggal. Az első 

 zápfog oly kicsiny, hogy a szomszédos fogak koronaperemén íiem emel- 

 kedik felül. .\ felső fogsor második zápfoga magasabb, mint a mögötte 

 következő többhegyű zápfogak bármelyike. Az alsó fogsor első két 

 egyhegyű zápfoga közül az első a másodiknak felehosszánál magasabb, 

 harántátmérrjje azonban alig üti meg a másodiknak felét. A második, 

 Blasitis szerint, alacsonyabb mint a többhegjaíek, az én példányomon 

 azonban fordított viszonyt tapasztalok (V. tábla, 8. ábra). 



Az ínnyredők (V. tábla, 9. ábra) száma az ínnykoronán kívül hét. 

 A szemfogak közt levő első redő fekvő zárójelhez hasonlít, a második 

 kettős, magasivű s az elsőhöz hasonlóan folytonos, a többi erősen lefelé 

 görbül és közepén megszakított, csupán az utolsó folj-tonos, rövid V-alakú. 



