A nyugvó állat szárnya alá csapja füleit,^ úgy' hogy csak fülfedői 

 állnak elő. Kúszás és repülés közben a kos szarvához hasonló alakban 

 görbíti őket hátra s ezzel oly sajátságos külsőt nj^er, hogy nagj'obb távol- 

 ságból is felismerhető. A mikor neszel, füleit egj'enesen felmereszti s ezt 

 csüngve, vagy ülő helyzetben egyaránt megteszi. 



A fogságot nagyon jól tűri. Koch és Kolciiati szerint könnyen sze- 

 lídíthető, korántsem oly haragos és harapós, mint más denevér, meg- 

 ismeri gazdáját s kezéből szedi el az oda nyújtott legyeket. Tápláléknak 

 akármilyen bővében van, mindig vézna marad. „Fogságban tartva, nappal 

 az árnyékban ki-kiröpül" — mondja Petényi. 



Ellenségeinek száma meglehetősen nagy. A nyugvó állatra a nyest 

 és görény leselkedik, röptében pedig a baglyoknak esik prédául. 



Megemlítésre méltó Jeittclcs-nek az az észlelete, hogy azok a pél- 

 dányok, melyeknek szemét viaszszal tapasztotta be, eleinte minduntalan 

 beleütköztek a szoba falába, kis idő múlva azonban már meglehetős biz- 

 tossággal röpdöstek. Az is érdekes, hogy a csízek, pintyek és tengeliczék 

 a közéjük bocsátott Plecotns-iól roppantul megriadtak, némelyikök ijedté- 

 ben a földre hullott s még a kalitkában is hosszú időre elakadt a szavuk. 



Hanák szerint április végén vagy május elején párosodik ; a nőstény 

 négy hétig viselős, rendesen kettőt fiadzik s fiait veszély idején magával 

 hordozza. 



3. Genus (Nem) Myotis Kaup. 



1829. Myotis Kaup, Skizzirte Entvv.-Gesch. u. natürl. Syst. d. 



Europ. Thierw., I, p. lOG. Typus: VespertiUo murinits 



Schreb. (non F. niuriuiis Linn.) 

 1829. Nystactcs Kaup, op. cit., p. 1U8. Typus: W'spertitio Bccli- 



steinii Leisl. 

 1829. VespertiUo Kaup, op. cit., p. 110. Typus: VespertiUo Daii- 



bentonii, Nattereri, ínystacimis. 

 1839. VespertiUo Key seriing & Blasius, Wiegm. Arch. f. 



Naturg., 5. Jahrg. I, pag. 307 (non \'espertiUo Linnaeus, 



1758). 

 1841. Selysius Bonaparte, Fauna Ital. I. Introduzione (p. 3). 



Typus : VespertiUo niystacinns Leisler. 

 1856. Braehyotjts Kolenati, Allgem. Deutsch. Naturhist. Zeitg., 



Dresden, Neue Folge, II, pp. 131, 174 — 177 (a niystaciniis, 



Danbentonii és dasycneme fajokra alapítva). 

 1856. Isotiis Kolenati, 1. c, II, pp. 131, 177—179 (a Nattereri 



és emarginatus fajokra alapítva). 



