160 Tüzetes rész. 



Vespertilio dasycneuins K e y s e r 1 i n g & B 1 a s i u s, Arch. f. Naturg. 

 1839, I., p. 311 ; Wirbelth. Europ. 1840, p. 54; Wagner, Suppl. Schre- 

 ber Sáugeth. I. 1840, p. 494; V. 1855, p. 726 ; Selys-Longcham ps, 

 Fauné Belge, 1842, p. 19, tab. I, fig. 1. 



Vespertilio limnophilns Tem minek, Monogr. j\lammal. II. 1839, 

 p. 176 (fide Dobson). 



Brachyotns dasyctienins K o 1 e n a t i, Jahreshefte niáhr.-schles. Ges. 

 1859, p. 102; Sitzungsber. Akad. Wien XXIX (10), 1858, p. 337, fig. 15; 

 Koch, Jahrb. Ver. Nassau, 1862—63, p. 456, 391. 



Leírás. 



A tavi denevér a nagytestű fajok egyike. Kiterjesztett szárnyainak 

 hossza 290 — 306 '"/,«; egész testhossza 110 — 116 "'/,«, mely méretből 

 45 — 50 %i esik a farkra ; alsó karja 45 — 47 %n hosszú. 



Füle hosszúkás és keskeny, kerekített rhombusalakú, a fejiicl rövi- 

 debb; előre nyújtott hegyével nem éri el az orr csúcsát: belső oldalán 

 négy gyenge harántredőt hord. Belső széle, a sarokszöglettől kezdve első 

 harmadáig vagy közepéig egyenes, azután térdalakú gömhölyödéssel for- 

 dul kifelé s egyenesen halad a tompán kerekített fülcsúcsig. Külső széle 

 a fülfedő belső széle alatt, a szájrés magasságában kezdődik s lapos 

 domborulatban emelkedik mintegy hosszának a közepéig, itt azután eny- 

 hén behorpad s egyenesen a kissé kifelé fordult fülcsúcs felé tart. 



Fülfedöje mintegy a külső fülszegély liorpadásáig emelkedik, de 

 nem éri el egészen a fül közepét ; egész hosszában meglehetősen egyenes, 

 fölfelé nagyon kevéssé keskenyedő, csak végső harmadában kissé össze- 

 szorult. Belső széle kissé homorú, a külső pedig domború, minek követ- 

 keztében szélesen kerekített csúcsával kissé befelé fordul, mely sajátság 

 e nemnek semmiféle más faján sem ismétlődik. Egészben nagyon hasonlít 

 némely Pipistrellns-félénék a fülfedőjéhez. 



Szárnyai szélesek. Az ötödik ujj tőize csak valamivel ríividebh, mint 

 a harmadiké, vagy negyediké. Az ötödik ujj hossza úgy aránylik a har- 

 madikéhoz, mint 10 : 12 s az egész szárny hosszához, mint 10 : 25. 

 A törzshöz szorított alsó kar a szájzugig nyúlik. 



Az öreg\'itorla a lábszár alsó végéig, vagyis a bokáig terjed s tapa- 

 dásának pontja nagyon élesen szembeszökő. Farkvitorlája Jtegyes szögben 

 kinyújtott s a fark utolsó csökevényes csigolyáját és a megelőzőnek a 

 felét hagyja szabadon. A sarkantyú hosszú, a fark és a boka közti távol- 

 ságnak mintegy három negyedrészét teszi. A hüvelykujj igen nagy karom- 

 mal fegyverzett. 



