Myntis emarginatus. 177 



rüvid idü alatt harmincznál több példány birtokába jutott. 189í)-ig a Farkas- 

 völgy volt e fajnak egyetlen biztos magyarországi lelőhelye, 1899. június 

 havában Dél-Magyarországon végzett chiropterologiai kutatásaim alkal- 

 mával azonban én magam Z i m o n y h a n és a Herkulesfürdő közelében 

 levő pecsenyeszkai barlangban akadtam rá, ugyanazon év 

 augusztus 9-én pedig dr. Madarász Gyula, nemzeti múzeumi őr, a magyar- 

 horvát tengerparton egy p o v i 1 e i sziklaoduban lőtt két fiatal példányt, 

 melyek az előbbeniekkel együtt a Nemzeti Múzeum gyűjteményébe kebe- 

 leztettek be. Munkám befejezte után a Nemzeti Múzeum gyűjteményében 

 több apró emlős kőzött két meg nem határozott, de borszeszben kifogás- 

 talanul megőrzött denevérre bukkantam, melyek egyikében nem csekély 

 meglepetésemre a csoiikafiUn denevért ismertem fel. Az állatot a gömör- 

 megyei Vizesréten dr. Lendl Adolf gyűjtötte, 1894 augusztus havában. 

 Nem hagyhatom említés nélkül, hogy Daday Jenő 1885-ben Myoiis 

 ciliala Blas. néven ad hirt ' egy szamosujvári denevérről, melyet dr. Már- 

 tonji Lajos főgymnasiumi igazgató gyűjtött volt, 1887-ben pedig ugyan- 

 csak Myotis ciliata Blas. néven írt le ' egy kolozsvári denevért, melyet 

 Schnster János, evang. tanító fogott Daday, miután második munkálata 

 megfelelő szakaszának bevezető-részében annak a meglepő lehetőségnek 

 ad kifejezést, hogy a Margó-iól felállított M. ciliatus var. Imdapestinensis 

 „egy oly érdekes középalak, a mely a Myotis Nattereri-t és a Myotis 

 ciliatú-t összekapcsolja", ilykép folytatja : „Részletes vizsgálataim teljesen 

 meggyőztek a keheim között levő példánynak a Blasins, a Kolenati és 

 a F!hiu,í^er-íé\e Myotis ciliala-va\ való azonosságáról". Mindebből tehát 

 az világlanék ki, hogy a Myotis emarginatus Geoffr. (= ciliatus Blas.) 

 Szamos-Ujvárott és Kolozsvárott is előfordul. Nem tartom ugyan való- 

 színűnek, de nem vitatom ennek lehetőségét : annyit azonban — a Daday- 

 féle két eredeti példány vizsgálata alapján — jó lélekkel constatálhatok, hogy 

 mind a kettő : a vizi denevér (Myotis Daiibentonii) fiatalabb példánya!^ 



' Orvos-Természettudományi Értesítő, X (:i) Kolozsvár, 1885, p. 270, 271. 



'' Magyar tud. Akad. Értekezések XVI (7) 1887, p. 37. 



■■' Hogy a csonkafülű denevérről szó sem lehet, már magának Daday-nak az az 

 egy mérete is bizonyítja, hogy a kolozsvári példány füle 11 '"fn hosszú (az első munkájá- 

 ban említett, de a másodikban már mellőzött szamos-ujvári példány füle saját mérésem 

 szerint 13 "fe), mert ilyen rövid fiilü emarginatus nem létezik. A Myotis emarginatus 

 öreg példányainak füle az én méréseim szerint 1(1 — 17'.'') %», Dobson szerint 18'75 ^ és 

 Blasius szerint is 14 *"/>» (ki pedig fiatal állatról vette méreteit ; a fiatal példányoké saját 

 mérésem szerint 15'.5 "/»» s innen ered az a vizi denevéren soha elő nem forduló körül- 

 mény, hogy az előre fektetett fül hegye meghaladja az orr csúcsát, a mit a Daday példányain 

 nem tapasztalunk. E példányok fogazata, innyredőiknek alakja, a fül és fülfedő alakja, az 

 öregvitorlának a talp közepéig való terjedése, a lábak nagysága, a farkvitorla szabása, az 

 egész termet nagysága s a testrészek méretei, — szóval minden jelleg a vizi denevérre vall. 

 Méhely : Magyarország denevéreinek nionographiája. 12 



