Myotis Niittcrcri. \H:i 



szürke, talpának ciíy liannada szabad, lüllcdrijcnek külső széle nieg- 

 Ichetöscn sima, fülei egyenesen kifelé állnak és karmai meglehetősen 

 hosszúak s élesek ; a másikának (var. spclaais) kiterjesztett szárnyai 

 L'L'i) '2'AO '"/„, hosszúak, teste arányosan kisebb, bundája a hátán söté- 

 tclib, inkább szürkés-barna, vörhenyesbe hajló és gyapjasán duzzadt, 

 alul fchérszürke s hártyás részei rendesen sötétebbek, mint a másik 

 alakon, továbbá öregvitorlája csaknem a hüvelykujjig terjed, fülfedőjének 

 külső széle durvább, a fül külső széle begörbült és karmai rövidebbek s 

 tompábbak. Az első alak t)dvas fákban tartózkodik és telel, azonban 

 bányaaknákban és \-;lrpinczék falrepedéseiben is előfordul, a másik 

 Koch szerint soha sem található odvas fákban, hanem mindig mészkő- 

 barlangokban, hol nem csüng szabadon, mint az előbbi, hanem a fal- 

 repedések legszűkebb részeibe behúzódva, kettesév^el, vagy hármasával, 

 sőt más fajok (így a tavi denevér) társaságában is tartózkodik. 



A két alak a fogságban is eltérően viselkedett, mert inig a v. typus 

 a szoba száraz mennyezetén magánosan, addig a v. spdacus a szoba 

 mélyebben fekvő részében, különösen a virágcserepek közt, nyirkos helyen 

 szeretett pihenni ; az előbbi este még nyugodott, mikor a másik már 

 vigan röpködíitt ; az előbbi a szoba mennyezetéhez közel, az utóbbi ellen- 

 ben alacsonyan, a padló közelében röpdösött.^ 



A horgasszőrű denevér, az irodalmi adatok szerint, nagyon külíinböző 

 hel\'eken tartózkodik. Altiuii, ki aránylag nagyon sok (egy alkalommal 

 (itven) példány birtokában volt, határozottan kiemeli, hogy soha sem 

 tíilálta odvas fákban, ellenben úgy tapasztalta, hogy sziklakutak és bol- 

 tozott földalatti csatornák legfőbb tartózkodási helyei, mindazonáltal ez az 

 észlelet nem tekinthető általános érvényűnek, mert Blasitis, Koch, Jeittelcs 

 és mások főképen odvas fákban gyűjtötték, noha sziklaüregekben, bányák- 

 ban, vagy ódon falak repedéseiben is ráakadtak. A dolog valószínűleg 

 úgy áll, hogy nyáron a faodvak szolgálnak az állat ideiglenes rejtekéül, 

 télen azonban védettebb helyekre, gödrök-, bányák- vagy barlangokba 

 vonul vissza. Barlangokban, Koch szerint, a bejáró-nyilastól nem messze 

 üti fel tanyáját. 



Esténkint későn jelenik meg s meglehetősen alacsonyan röpköd. 

 Vadászatát erdei utak fölött, magánosan álló erdők szélén, fás kertekben, 

 gyümölcsösökben és parkokban folytatja, de leginkább kedveli a lakott 

 helyek közelében levő zajtalan erdőket, miért is az erdőgazdaság szem- 



' Ez a Koch áltiU jellemezett két alak oly si)k tekintetben külíinbözik egymá.st()l, 

 hogy — noha Koch egészen helyesen adja vissza a faji bélyegeket — mégis kétségesnek 

 látszik, vájjon csakugyan egy és ugyanazon fajhoz tartozik-e ? ! 



