Bundája valamennyi rokonáénál sötétebb színű ; felül szürkés-feketébe 

 hajló sötét szürkés-barna, alul feketés-szürkébe hajló halavány szürke. Az 

 egyes szőr töve fekete, hegye halavány barnás-vörös ; a test alsó oldalán 

 sötétbarna tövű és hamvasszürke hegyű. A fiatalok színezete sötétebb, a 

 mennyiben a szőrök hegye kevésbbé fakó. A színezet különben rendkívül 

 változó, a fakó szürkés-barnától, csaknem szénfeketéig módosuló s úgy 

 látszik, hogy az egyes termőhelyek természeti viszonyainak megfelelően 

 határozott szinváltozatok képződtek ki. Ugyanis a míg a hűvösebb hegy- 

 vidékek alakjai (így a zubereczi, barlangligeti és kis-pösei példányok) túl- 

 nyomóan feketék (var. nigricans Koch, Fatio), addig az al-dunai alakok 

 (például a báziási és plaviseviczai példányok) fakó vörhenyes-barnák (var. 

 riifofiisais Koch) és az előbbenieknél nagyobbak, meg kell azonban 

 jegyeznem, hogy a Nemzeti Aíuzeum gyűjteményében három, Kocyan 

 A^ital'iól az árvamegyei Oraviczán gyűjtött példány van, mely színezeté- 

 ben is, nagyságában is az aldunai példányokhoz hasonlít. Koch még egy 

 harmadik fajváltozatot különböztet meg (var. aureiis), melynek szőrei a 

 hegyükön vörhenyes-sárgák, aranyfényűek, ennek magyarországi előfor- 

 dulásáról azonban nincs tudomásom. 



I3enevérünk fülei s vitorlái vékonybőrűek, feketebarnák, olykor csak- 

 nem feketék. 



A koponya (Xlll. tábla, 4. ábra) a homlok- és a falcsontok közt 

 besüppedt, nyíltaraja nincs, egyébként a Myotis-íélék általános koponya- 

 szabásának hódol, csakhogy valamennyi fajé közt aránylag a legalacso- 

 nyabb, t. i. a homloktájék nagyon kevéssé domborodik ki az arcz fölött 

 s falcsonti tájéka alig észrevehetően magasabb a homlokcsontinál. 



Fogazata (XIII. tábla, 5 — 7. ábra) 38 fogból áll. Az alsó állkapocs 

 metszőfogai oldalszéleikkel érintkeznek. A harmadik alsó metszőfog kereszt- 

 metszetben tojásdad, szélességénél valamivel hosszabb s körülbelül fél 

 oly vastag, mint a szemfog. A felső állkapocs első metszőfoga kéthegyű ; 

 két hegye közt mélyen kikanyarított s hátsó (külső) hegye alacsonyabb, 

 mint a második metszőfog, mely csaknem oly hosszú s keresztmetszetben 

 ép oly vastag, mint az első. A felső fogsor második (külső) metszőfoga 

 fiatal, le nem koptatott állapotban szintén kéthegyii ; alacsonyabb s fino- 

 mabb csúcsa befelé, hosszabb és vastagabb csúcsa pedig kifelé esik. 

 Idősebb állatokon a belső csúcs, mely körülbelül oly hosszú, mint az első 

 metszőfognak a hátsó csúcsa, elkopott. A felső fogsor első két zápfoga 

 a fogsorból meglehetősen befelé nyomult, szélességénél félszer hosszabb 

 s hosszú tengelyével ferde szög alatt ereszkedik az állkapocs irányára; 

 a második kisebb, karcsúbb s alacsonyabb, hegyével úgy az első, mint 



