egy kerekded, de sekélyebb horpadás tünteti ki. A homlokcsonti tájék 

 nagyon kevéssé emelkedik ki az arcz fölött s csaknem vízszintes, a fal- 

 csonti tájék azonban enyhén emelkedő. A nyakszirtcsont s a falcsont 

 közt levő két oldaltaraj és a nyíltaraj hegyes szögben találkoznak, minek 

 következtében a falcsont hátsó-belső sarka kontyfornia nynjlvány alak- 

 jában ugrik ki a nyakszirtcsont pikkelye (squama ossis occipitis) fölött. 

 Az említett tarajok mindegyike nagj^on erőteljes és magas, különösen 

 találkozásuk helyén. A paroccipitalis nyújtvány nagyon erőteljes. A kopo- 

 nya hossza 22 '%, legnagyobb szélessége a nyakszirtcsonti tájékon 1 Tő '"%, 

 a szemgödrök közt 4"5 '% széles s a felső metszőfogak töve 3'5 '"/m-nyire 

 esik egymástól. 



A fogazat (XIV. tábla, 3 — 5. ábra) 32 fogból áll. Az alsó metsző- 

 fogak /f'/Z^/öt//^ egymást; tetőéleik párhuzamosak s az állkapocs irányára 

 ferde szög alatt állnak. A felső fogsor első (belső) metszőfoga hosszú és 

 erős, kéthegyű, a második (külső) metszőfognál kétszernél is hosszabb és 

 sokkal vastagabb (XIV. tábla, 4. ábra). Az első metszőfog külső csúcsa 

 le nem koptatott állapotban határozottan alacsonyabb, mint a mellső ; ' 

 öregebb példányokon mind a két csúcs lekopott. Az alsó. fogsor első 

 zápfoga a másodiknak mintegy felehosszát és keresztmetszetben felevas- 

 tagságát éri el. Az utolsó felső zágfog mellső-hátsó irányban rendkívül 

 összenyomott ; ha nincs lekoptatva, akkor hosszánál legalább háromszor 

 szélesebb (XIV. tábla, 6. ábra). Az alsó állkapocs halántéknyújtványa 

 nagyon magas, tompán kerekített csúcsba nyújtott (XIV. tábla, 5. ábra). 



Az innyredők (XIV. tábla, 6 — 8. ábra) száma (az innykoronát nem 

 számítva) hét. Az első nagyon közel esik az innykoronához, annyira, 

 hogy kevéssé gyakorlott észlelőknek fel sem tűnt. - Ez az első redő 

 alapszabásában két egyforma félből áll, melyek mindegyikének egy víz- 

 szintes szára s ennek külső végén a szemfog tövét körülfogó két villás 

 ága van. A vízszintes szárak rendesen csak épen hogy összeérnek (6. ábra), 

 de gyakran szélesebb köz által \'annak elválasztva (7. ábra), sőt más- 

 felől olykor össze is olvadhatnak (8. ábra). A második redő kettős ívű, 

 közepén megszaldtott, vagy szorosan összeérő, sőt olykor össze is olvadó. 

 A harmadiktól a hatodikig valamennyi redő kettős ívű s közepén meg- 

 szakított ; a hetedik széles V-alakü, olykor csaknem egyenes. Kolenati az 

 innyredöket helytelenül írja és rajzolja le. ' 



' Dobson szerint egyforma. 



'' Csak igy magyarázható, hogy Daday az általa felállított var. transsylvanus-on 

 csak hat innyredőt vett észre, holott — a mint három eredeti példánj'án meggyőződtem — 

 ott is félreismerhetetlenül hél van. 



' Sitzungsber. Akad. Wien XXI.X (10 , 1858, p. 331, fig. 1. 



