A Vespertilio-nem főjcgyci. 



Középtcrihctn, zömöktestű állatok, vaskos fejjel, széles és rövid 

 arczorral s erősen kiduzzadó pofamirigyekkel. Mileils különállók, szelesek, 

 kerekded háromszögűek, hegyük szélesen kerekített; a fejnél rövidebbek, 

 hegyükkel legfeljebb az orr csúcsát érik el. Fülfedőjük rövid, szélességénél 

 alig másfélszer hosszabb, fölfelé alig észrevehetően, vagy nagyon kevéssé keske- 

 nyedő (csaknem olyan benyomást kelt, mintha fölfelé szélesednék) ; hegyén 

 szélesen, vagy nagyon tompán kerekített s többnyire kissé befelé görbül. 

 Szárnyaik testük nagyságához képest meglehetősen hosszúak és keske- 

 nyek. Az ötödik ujj tőize kevéssel rövidebb, mint a harmadiké. Az ötödik 

 ujj hossza a harmadikéhoz s az egész szárny hosszához úgy viszonylik, 

 mint 10: 13-11 — 1 4-3 1 : 27-55— 30-20. Az öregvitorla (plagiopataginm) a 

 hüvelykujj tövéig terjed. A farkvitorla (uropatagium) a farknak két utolsó 

 csigolyáját hagyja szabadon. A sarkantyúkarély (epiblema) gyenge. A láb 

 közepes nagyságú s a talp tövén egy nagy és mindegyik külső ujj tövén 

 egy-egy kisebb kerekded gumó van. A fark a törzsnél hosszabb. Bun- 

 dájuk szőrözete kétféle színű, a szőr töve fekete-barna, hegye fehér, vagy 

 sárga. 



Koponyájuk zömök, de gyöngéd alkotású, szélessége úgy arán_\'lik 

 a hosszához, mint 10: 17 — 18. A fejtető széles és lapos, az orrcsonti 

 hézagtól kezdve csaknem egyenes vonalban, lejtősen emelkedik a nyak- 

 szirtcsontig, mert az ag>-tok csak kevéssé emelkedik ki az arcz fölött ; 

 a nyakszirtcsonti tájék a homlokcsontinál magasabb. A szemgödör mély, 

 elül többc-kevésbbé élesen határolt, mert a foramen anteorbitale és a 

 szemgödör közt többé-kevésbbé éleshátú duzzadás lép fel. A felső áll- 

 csontok elül annyira szétválnak, hogy a fejváz a felső szemfogak közt 

 csaknem oly széles, mint a szemgödrök közt. A homlokcsontok előtt az 

 arczcsontok találkozásán hosszabb, vagy rövidebb teknöszerű horpadás s 

 az arcz mindkét oldalán a felső állcsont és a megfelelő orrcsont találko- 

 zásán ismét egy-egy kerekded mélyedés vehető észre. A nyíltaraj (crista 

 sagittalís) nagyon gyönge, csak a homlokcsont és a íalcsont között levő 

 horpadáson valamivel erősebb ; a nyakszírtcsonti tarajakat nem éri el. 

 A nyakszirtcsonti taraj {crista occipitalis) jobb- és balfelőli ága a nyakszirti 

 pikkelyen nagyon tompa, csaknem egyenes szögben találkozik. A külső 

 nyakszirtcsonti nyújtvány (proc. paroccipitalis) hátsó csúcsa rövidebb és 

 tompább, mint az Eptesictis-WQmhQn ; külső felülete lapos. 



Fogképletük : 



. 2—2 1 — 1 1 — 1 3—3 „„ 



1 - e , c -j^, pm-^3^, m ^3^ = 32. 



