Vespertilio borealis. 225 



első metszőfog hátulsó csúcsánál (XV. tábla, 4. ábra), noha kivételesen 

 ép oly magas is lehet. ' A felső fogsor első zápfoga kissé magasabb a 

 második zápfognál s körülbelül két harmadát teszi a szemfog hosszának 

 (.W. tábla, 3. ábra). Az alsó fogsor első zápfoga a szemfog magasságá- 

 nak mintegy két harmadáig emelkedik; nnii sokkal alacsonyabb a második 

 zápfognál és keresztmetszetben csak valaniiivl vékonyabb (XV. tábla, 

 () ábra). 



Az innyredök (X\'. tábla, 7 ü. ;ihra) száma (az innykoronát ncni 

 számítva) hét. Az első folytonos és egyenes, vagy a közepén kissé fel- 

 felé ívelt; hátul a közepén kis csapocska ugrik elő; két vége a szemfogak 

 töve mellett rendesen villásan megoszlik, a hátulsó ág az első zápfogig 

 terjed, a mellső rövid. A második innyredő folytonos, szélesre nyújtott 

 M-alakú, két vége az elsőéhez hasonló hajlással fordul hátrafelé s az 

 elözápfog belső sarkáig terjed. A harmadik kettős és magas ívű, közepén 

 megszakított. \ negyedik hasonló, de külső vége olykor kissé kikanyarí- 

 tott. Az ötödik s a hatodik laposivü ; a hetedik folytonos, nag>'on tompa- 

 szögű. Megjegyzendő, hogy olykor némelyik redőről (mint pl. a 9. ábrán 

 egy tátrafüredi példányon látható) egyes másodrendű redőcskék hasadnak 

 le, melyeket már Kolenati is észlelt az ő Amblyoius atratiis-án, — ezek 

 megjelene.se azonban épen nem jellemző. A kezeim közt levő példányok 

 innyredői sok tekintetben megegyeznek Kolcnati-nak az Amblyotits atratns- 

 ról adott rajzával, - ellenben feltűnően különböznek attól ii rajztól, melyet 

 Kolenati a Vesperugo borealis (= Nilssonii)-ról nyújt, holott a két állat 

 kétségkívül synonym. A S. ábrán feltüntetett báziási példány innyredői 

 némikép különböznek a tátrafüredi (9. ábra) s a kassai (7. ábra) pél- 

 dányéitól, különösen abban, hogy a 3 — 6 redő erösebben hajlik hátrafelé. 

 Ha ehhez hozzáveszszük, hogy e példánynak kopott metszőfogai vannak, 

 úgy a faj biztos megállapítása nem ids nehézségbe ütközik, mindazon- 

 által egyéb jellegeiben csakis erre a fajra vonatkoztatható. 



' Satunin 1897-ben „Vesperus borealis var." néven három, Tiflis táján gyűjtött 

 denevért említ (Spengel's Zool. Jahrbücher. .System. IX. p. 284), mel_vet 189i)-ben „V'cs/n-- 

 rus sp.? juv.? néven újból megbeszélés tárgyává tesz (Radde, Samml. Kaukas. Mus. I. 

 Zool. p. Sf)) s azt a véleményét fejezi ki, hogy a jelzett alakok a Vesperus discolor Natt. 

 és V. borealis Nilss. között állnak. Minthogy Saiiinin határozottan rámutat, hogy „Der 

 obere aussere Schneidezahn ist unbedeutend niedriger, als die liussere Spitze des inneren 

 Schneidezahns und giebt dem letztoren in der Stiircke nach", előttem kétségtelen, hogy az 

 állkapocs irányában álló alsó metszőfogak daczára is a rendes Vesperiilio borealis Nilss.-nal 

 van dolgunk. Ezt a nézetemet az a körülmény is támogatja, hogy az utóbb említett munka 

 8.'). lapján egy transkaukázusi typikus I'. borealis-ró\ van szó. 



- Sitzungsber. .\kad. Wien XXIX (9) 18.'JS. p. 2v,.',, lig. 2. 



Méhely ■ Magyarország denevéreinek mtinograpliiája. lí> 



