metszetének két átlója csaknem egyenlő. A felső fogsor első metszőfoga 

 oldalról tekintve kétJtegyii s külső csúcsa alacsonyabb a belsőnél (3, 4. 

 ábra), hálulról tekintve azonban háromhcgyű, mert hátulsó oldalán még 

 egy rövidebb s oldalról nem látható csúcsa van (5, 6. ábra). A második 

 inetszőfog egyhegyü, az elsőnek mintegy fclévd cgyailü hosszú, tehát az 

 elsőnek külső csúcsánál jóval alacsonyabb (s nem mint Dobson mondja, 

 hogy „csaknem olj' hosszú, mint a belsőnek a külső csúcsa"), ' e mellett 

 sokkal karcsúbb is az első metszőfognál (7., S. ábra). Az alsó állkapocs 

 első zápfoga csak fel oly magas és sokkal gyengébb, mint a második 

 (XVI. tábla, 9. ábra). 



Az inny redők (XVI. tábla, 10., 11. ábra) száma hét. Az első rövid 

 és fol_\'tonos, két vége a szemfogakat nem éri el ; csaknem egyenes, vagy 

 gyengén hullámos. A második kettősivű, hátra nyúló középső sarokkal ; 

 rendesen folytonos, azonban Kolcnati és Fitzinger szerint megszakított 

 is lehet. A harmadiktól a hatodikig valamennyi kettős ivű, lefelé görbült 

 és ■ közepén megszakított. A hetedik folytonos, tompaszögű ; ritkán meg- 

 szakított. 



zottan ehhez a fajhoz sorolni, hanem azt hiszi, hogy bővebb anyag vizsgálata alapján új 

 fajnak volna minősíthető (Raddf, Sammlung. Kaukas. Mus. I. Zool. 189!l, p. X).) Szerin- 

 tem ez a kaukázusi példány kétségtelenül a fehértorkú denevér, mert nagyon gyakori eset, 

 hogy az alsó metszőfogak oldalszelcikkel födik egymást, a faj főjellegét pedig maga 

 Satunin állapította meg a következő szavakban : „Der áussere Schneidezahn mchr als 

 zweimal kleiner, als die áussere Spitze des inneren .Schneidezahns''. 

 ' Catal. Chiropt. 1878, p. 187 (a meghatározó kulcsban). 



