Tüzetes rész. 



Földrajzi elterjedés. 



A fehertorku denevér a keleti holarctikus (palaearctikus) régió állata. 

 Angolországtól déli Sx'édországon és Oroszországon át az Ural-hegj'lánczig, 

 Franczia- és Németországon, Svájczon s Olaszországon át déli Dalmácziáig 

 terjed. Ázsiában a Kaukázusból, nyugati Szibériából (Barnául) és keleti 

 Turkesztánból (Kizil) ismeretes. Minthogy a Pefers-féle Vesperiis albigularis-t, 

 melynek állitólagos termőhelye Mexico, a mi fehértorkú denevérünk Icétség- 

 telen synonymjéül tekintem, azt kellene mondanom, hogy fajunk Mexicoból 

 is ismeretes s ha még sem teszem, annak az az oka, mert e termőhely 

 megbízhatóságában nagyon kételkedem. Amerikai búvárok a Peiers-fé\e 

 albigularis-t sohasem találták Mexicohan s így nagyon valószínűnek 

 tartom, hogy egy oly példányról van szó, mely „Alexico"-val lehetett ugyan 

 jelölve, de ez a név valamely európai Mexico nevű helyre \'onatkozhatott. ' 



Magyarországról már Blasins ismerte (Felső-Magyarországról) ; 

 Fitzingcr Magyarországról és Erdélyből emiitette minden pontosabb termő- 

 hely nélkül, de mindezeknél sokkal korábban említi Frivaldszky Imre, ki már 

 1844-ben megírta,- hogy a „színváltó denevért (Vespertilio discolor)" az 

 aggteleki barlangban gyijjtötte. Petényi B u d a p c s t r <"> 1 jegyezte 

 fel,''' hol szerinte ..nagy épületek alkalmas helyiségeiben nem éppen ritka". 



J'chcr, nemkülönben czonibja is s itt a szőrök egyszinü fehérek ; . . . hátoldala gesztenye- 

 barna és fényes fehéren futtatott ", egytől-egyig a fehértorkú denevér jellegeit adják 



vissza s ugyanerre a fajra vallanak a méretek is. Az állaton s a leírásban csak egy pont 

 van, mely némi eltérésre vall s ez a Daday-ió\ kiemelt nyolcz innyredö (hét helyett), de 

 ez csak addig feltűnő, mig az ember számos példány összehasonlítása alapján meg nem 

 győződött, hogy a Daday példányán csupán individuális jellcghépcn az ötödik és hato- 

 dik typikus innyredö közt egy sokkal vékonyabb, a zápfogakat el sem érő s bal felén 

 kettészakadt és, mint a hatodik redő kicsípett széle bizonyítja, bből utólagosan lehasadt 

 számfclefii redő képződött ki (XVI. tábla, 1 1 . ábra), mely semmikép sem jellemző s 

 egymagában különben sem indokolná egy új faj feláUitását. Egyebekben a példány tel- 

 jesen typikus fehértorkú denevér (mert bizonyái'a csak iráshiba, ha Daday szerint 

 ,, szárnyhártyái a láb tövéig érnek", holott az öregvitorla az ujjak tövéig terjedi, mely 

 semmiben sem különbözik attól a kolozsvári példánytól, melyet maga Daday gyűjtött 

 volt és helyesen írt le „Vesperus discolor Natt."-nek (- Vespertilio murinus L.), sőt 

 attól a másik példánytól sem, melyet Daday ugyancsak Kolozsvárott fogott és „Vesperugo 

 marginaius Cretzschmar" néven irt le. 



' Magyarországon is sok „Mexikó" nevű hely van. így Pilis-Maróthiin egy erdőrész, 

 Sopron mellett egy vadászterület. Kőszeg mellett egy mező, stb. 



- Magy. orv. és természetvizsg. IV. nagygyűl. műnk. 1844, p. IU'2. E helyen meg 

 kell jegyeznem, hogy a történeti szakaszban (p. 77) Huuák János-nak tulajdonítottam a 

 faj hazai előfordulására vonatkozó első adatot, munkám szedése folyamán azonban 

 Frivaldszky hnré-nek még korábbi adatára bukkantam. 



' Természetrajzi Füzetek XI (1) IV. 1880, p. 252. 



