s a hegy\'idéki városok templomtornyaiban, nagyobb épületek padlásainak 

 csendes zugaiban és magányos erdei lakások tetőzetében is gyakran 

 ráakadhatunk. Fatio szerint Svájczban mintegy 1300 méter magasságig 

 hág, azonban Blasins szerint 1900 méter magasságban is észlelték. Kocyan 

 szerint az erdő közelében pajtákban és más épületekben tartózkodik, 

 azonban falvakban és magas hegyeken nem találtatik, mely utóbbi állitás 

 bizonyára téves, mert minden észlelő úgy találta, hogy a tűlevelű fák 

 honában érzi magát a legjobban s például Altiini is hiába kereste a 

 lombos erdőkben. 



Frivaldszky Imre, ki 1843-ban Reisinger, Nendtvich és Gerenday 

 társaságában az aggteleki barlangban gyűjtötte fajunkat, köx'etkezőkép 

 emlékszik meg róla: „Az úgynevezett denevér barlangban, melly szintén 

 egy ága a baradlának, számtalan denevérekre akadtunk. A gyűjtött faj 

 színváltó denevér (Vespertilio diseolor) volt ; a vezetők állítása szerént 

 azonban a nagyfülü denevér is tanj'ázik e helyen ; ezen állatok egy pár 

 száz ölnyire elég szűk helyeken járnak éjjel prédájokra ki s be, s mindég 

 ugyan azon tanyájokra térnek vissza, hol is a boltozatrul egymásba 

 ragaszkodván hosszú csomóban függnek le ; némelj- helyeken trágyájok 

 egész boglya nagyságra növekedett már". ' Minthogy ugyanabban a bar- 

 langban Petényi a Miniopterus Schreibersii, Frivaldszky 'János pedig a 

 Myotis myotis nevű fajt találta állítólag hasonló roppant tömegben, 

 bizonyos, hogy az a sok állat, melyet FriviilJszl^y Imre látott, nem \'olt 

 mind fehértorkú denevér. 



Kolenati azt tapasztalta, hogy a fehértorkú denevér télire alacso- 

 nyabb tájakra ereszkedik, Gloger megfigyelései szerint pedig tavaszszal a 

 lapályosabb helyekről s vcilgyekből a hegység magasaabb részeibe húzó- 

 dik, tehát kisebbszerű vándorlásokat tesz. 



Esténkint már meglehetősen korán láthatjuk a fenyves erdők szélén 

 és nagyobb tisztásain mintegy 20 m. magasságban \'adászgatni, azonban 

 gyakran ennél magasabbra emelkedik s a, legnagyobb fák teteje fölött 

 űzi a rovarokat. Megjelenése még nagyon emlékeztet a legkitűnőbb 

 röpülőkre (Pterygistes noctula és P. Leislerij, mert habár azok röpülő 

 ügN'ességét már nem éri el, mégis nagyon gj'orsan és ügyesen repül s 

 fáradhatatlan \'adászatával rendkívüli hasznot hajt az erdőgazdaságnak. 



Téli szállásán, Kolenati szerint, nem csüng szabadon, hanem kis 

 sziklarepedésekbe húzódik be ; Koclt szerint azonban farepedésekben, 

 gerendák hasadékaiban, odvas fákban, épületromokban és mészkőbarlan- 



' Magyar orv. ús természetvizsg. I\'. iiagygyül- nunik. 1K44, p. lO'J. 



