Ptcrygistcs noetula. 24y 



LlÍI-iÍS. 



A korai denevér legnagyobb denevéreink egyike. Egész testhossza 

 120— l'-'i) "im, mely méretből 48 — 50 '%■ esik a farkra; kiterjesztett szár- 

 nyainak hossza 348 — 3(57 '"'lm. Bizonyosra vehető, hogy hazánkban a 

 fentebb megadott méreteket jóval meghaladó példányok is előfordulnak, 

 mert Fatio Svájczban olyan példányokat is vizsgált, melyek egész test- 

 hossza 150 "/'", farkuk ö8 '"Ím és kiterjesztett szárnyaik hossza 450 — 

 460 %> volt, — az ilyen rendkívül nagy példányokra alapította Fatio a 

 var. maxima nevű fajváltozatot. .\/. als(') kar hossza 52 — 53 '"^. 



Feje nagy és vaskos, felül lapos. .Arczorra vastag s az erőteljesen 

 kiduzzadó pofamirigyek ré\'én igen s::c!í:s. A pofamirigyek hátsó, kerek- 

 ded széle mögött mély barázda vonul s csak idáig terjed a fejet fedő 

 szőrözet. Az orrlyukak \-eseképűek, teknőszerű, csupasz horpadás által 

 elválasztottak; egymáshoz meglehetősen közel állnak; külső szélük kevéssé 

 kiemelkedő. 



Füle (X\'II. tábla, 1. ábra) rö\-id és széles, a fejnél rüvidcbb, kere- 

 kített rhomhusalakú. Külső széle valamivel a szájzug alatt s ahhoz nagyon 

 közel ered, innen enyhén domborodó ívben emelkedik a fülnek mintegy 

 felemagasságáig, hol nagj'on sekélj' horpadást képez s meglehetősen hir- 

 telen fordulattal csaknem egyenesen a fül szélesen kanyarított csúcsa felé 

 tart. Belső széle az arczorr említett barázdája mögött ered s kissé maga- 

 sabban egA' erőteljes, lebenyes fülkagylóperemet és egy, vele csúcsban 

 (isszefutó redőt (a fülbordát) bocsátva a fülfedő felé, könyökalakú sarokkal 

 fordul kifelé és csaknem egyenes vonalban halad a fül csúcsa felé. 



A fülfedő (XVII. tábla, 1. ábra) nagyon rövid, felső felében teteme- 

 sen kiszélesedik és hegyével befelé görbül : legnagyobb szélességét magas- 

 ságának a közepe fölött éri el. Külső szélének a tövén kiugró, fogalakú 

 lebenykét visel, e fölött kissé befűződött s azután erősen domború ívben 

 halad a kereken tompított s befelé görbült csúcs felé. Belső széle enyhe 

 homorulattal terjed a csúcsig. 



Szárnya valamennyi dene\'érünké közt a leghosszabb és legkeskenyebb. 

 A kéz harmadik és negyedik ujjának tőize (kézközépcsontja) csaknem 

 egyforma hosszú, az ötödiké sokkal — mintegy egy ötöddel — rövidebb, 

 úgy hogy a megelőző ujjak első izülete az ötödik ujjnak második ízüle- 

 téig ér. Az ötödik ujjnak ez az aránylagos rövidsége vonja maga után 

 a szárny rendkívüli keskcnységét. Az ötödik ujj hossza úgy aránylik a 

 harmadikéhoz, mint lo : 18 s az egész szárny hosszához, mint lo : '.V.i. 

 Az öregvitorla a talp tövéig terjed, a bokán kissé túljár. .A farkvitt)rla 



