I'tcrygistcs noctula. 249 



A fentebbi nem épen kimentő aJalokdn végifíteUintN'e, nany 



\-air)s/,inűsé,L;,ü,el .■iilitliatjnk, hogy a korai lienex'ei' hazánk leKn;i!4.\oiib 

 részeljen el \an terjetixe, noiia nem minden xiJeken tnrdúl elí'i egy.'ii'ánt 

 .gyakran, kiílíliKisen nem a /.(jixlonabb hegyN'idelven, iiol csak nagyon 

 elvét\^e jelentkezik. 



ÉU-hii(Hl. 



.\ korai denexér kiválóan a mérsékelt és melegebb éghajlatú lombos 

 ii\li"i/: lakiija, noha nagy kiterjedésű fás kertek és ültetvények a lakott 

 helyek k(izelébe is oda vonzzák. Bár a hideg iránt meglehetősen érzéket- 

 len, a hü\-í)sebb északi tájakat és a magasabb hegyvidéket mégis kerüli, 

 ellenben a melegebb alföld s az előhegység nagy kiterjedésű erdőségeinek 

 egyik leggyakoribb alakja. Nem lehetetlen, hogy a hűvösebb vidékekről 

 a k()Z(')nséges denevér (Myotis iiiyntis Hixiisl.) szorítja ki. A magasabb 

 hegyvidéken igy Futio szerint .S\-ájczban — csak mintegy KtiOÜ m. 



magasságig fordul elő és fílusiiis szerint az ei'dőöv felső határát sem éri 

 el. Saját tapasztalásomból mondhatom, hogy hazánk magasabb felföldjein 

 nag'N'on szór\'ányosan lép fel, így Brassóban tizenegy év alatt csak három 

 példány került szemeim elé, Kocyan Antal az árvamegyei Zuberecz kör- 

 nyékén tizenhat é\' alatt egyszer sem észlelte s 'jcitidcs K'assa környéké- 

 ről mindössze egy példány birtokába jutott. 



Nyáron át rendesen odvas fákban, vagy harkálylyukakban tai1i')zkodik; 

 barlangokban és sziklaüregekben Koleiuili és Kodi szerint soha 



sem üt tanyát s bizonyára ritkaság számába megy, hogy Briichnuiu 

 Emil ISUM nyar;'in a pla\'íseviczai felső denevérbarlangban talált egy szá- 

 raz példányt. A hímek ügy látszik - sokkal számosabbak mint a 

 nőstények, legalább az a 25 példány, melyet 1899 június 23-án Fejes Klapka 

 Illés a palicsi park odvas fáiban gyűjtött, ezt látszik bizonyítani, a 

 mennyiben 24 hím példány mellett csak egy nőstényt fogott. Fajunk 

 rejtekhelye tílbbnyire magasan fekszik s arról ismerhető fel, hogy az 

 üreg szája minden pókhálótól ment, fényesre csiszolt és zsírosan szeny- 

 nyezett ; vaczkát különben gyakori éles czinczogása és kellemetlen szúró 

 szaga által is elárulja. 



Petényi szerint „e faj mindenkor, még a téli álomból való Rilébre- 

 désekor is kellemetlen, savanykás bűzt lehel. Hangot leginkább akkor 

 ad, ha nyugalmából fölzctvartatik ; e hang átható s betűkkel bajosan ki- 

 fejezhető, csikorgó, körülbelül így hangzik : zrüj — szrüj — czk — czk czk ! 

 felbőszítve, a hang élesedik s más jellegű : dzrr — triczritz- -riczrizsij — 

 dzrr — iczirri". Kolnuiíi szerint gyakran, meg télen, tartós hidegben is 

 czinczog. 



