l'ipistrcllus pipistrcUus. 265 



bokál<;it (isszekötn vonalig, az alsó oldalon pedig a két tcrdizülcttnl mint- 

 cg\' a harmadik t'arkcsigolyáig terjedí'i hái'ninsziighen szőnis ; a lábszár 

 alsó (ele a felső oldalon csupasz. 



A fülek és vitorlák vastagbörűek, tíibbnyirc síltét-feketebarna színűek, 

 olykor Nxirösbarnák, noha talán csak a borszeszben conservált állatokon 

 a borszesz hatásától. Az öregvitorla külső széle gyalcran nagyon finom 

 vonalban világosabb szinű, sőt néha elmosódottan fehéres, a nélkül azon- 

 ban, hogy határozott fehér szegélyről lehetne szó. 



A tíh'pe denevér bimdája a test felső oldalán leggyakrabban sutéi- 

 barna, gyenge rozsdasárga árnyalattal, alul szürkés-barna és valami\'el 

 világosabb szinű, némelykor határozott sárgás árnj'alattal. A színezet 

 azonban az évszak, az állat kora és tartózkodáshelye szerint nagyon 

 ingadozó, igy a budapesti tud. egyetem gyűjteményében levő sárosmegyei 

 példányok alul-felül vörhenyesbe hajló fahéjbarna szinűek, a kolozsvári 

 egyetem gyűjteményének egyik kolozsvári példánya felül szyrkés fahéj- 

 barna, alul jelentékenyen világosabb, egy másik gyulafehérvári példánya 

 pedig felül barnás árnyalatú deresszürke s alul egészen világos hamu- 

 színű, ügy, hogy a fülek s az ajkak mély feketebarna szine nagyon fel- 

 tűnően ri ki az emiitett világos környezetből ; — mindezeken a példá- 

 nyokon azonban tekintetbe kell vennünk- a borszesz halaványitó hatását, 

 miért is csaknem bizonyos, hogy ezek a nagy ellentétek az eleven pél- 

 dányokon nem \-oltak meg. Egyébként minden friss példán\-on is észre- 

 vehető a szinruhának az a jellemző sajátsága, hogy a fülek s a felső 

 ajak szélesen, az alsó pedig keskenyebben sokkal sötétebb (t()bbn\ire 

 mély feketebarna) színezettel bevont, mint e tagok szomszédos tájai. 



.\/. egyes szőr a test felső oldalán fekete tövű s felső fele világos- 

 barna, \'agy pedig — Dobson szerint homokos tájakon élő példányokon 

 — hamvasszürke ; a test alsó oldalán a szőr alsó három negyede fekete, 

 felső negyede többé-kevésbbé hamvasszürke, olykor — Dobson szerint 

 különösen a párzás idején — sárgás-barna, vagy élénk sárga ár- 

 nyalatú. 



Koch Károly, a németországi dene\'érek alapos ismerője, a bunda 

 színezete s némelj' alsóbb rendű morphologiai bélyeg alapján a tíirpe 

 denevér németországi példányait négy \álfajra osztotta fel, ezek: 1. a 

 középtermetű és rendes színezetű \-ar. lypiis, '2. a valamix'el nagyobb és 

 a hátán sárgásabb színezetű var. Jhwescens, '3. a kisebb és nagyon sötét 

 szinű \-ar. nigricans s 4. a legnagyobb (szerinte nagyon ritka), farkvítor- 

 lájának s az öregNÚtorla láb és ujj közti részének szélén sárgás-fehér 

 szegélyű var. línibatns. Tagadhatatlan, hogy ilyen alakok tényleg vannak. 



