PipistrclUis pipistrclliis. 275 



fában, egy lábnyira a fíild alatt, a szarvasbogár lárvájának az üregében 

 találta téli szálláson. Koch pedig egy oly példányról emlékszik meg, mely 

 a hősczinczér lárvaüregébe fészkelte be magát. Téli rejtekhelyén nem 

 ritkán százá\-al, de csak saját fajabelijével található egy csomóban, igy 

 Koch szerint a siegeni berezegi sirbolt előcsarnokában 700 — 1000 darab 

 tartózkodott egy csomóban. Kolcnati észleletei szerint a (régi) Vcsperugo- 

 félék más fajaival, így a discolor, serotinus és nodula fajokkal keveredve 

 is találják, ellenben sohasem találták együtt a \-elc oly közel rokon 

 Pipist iyHii s Nalh nsii-Ví\\ . 



A mennyire eddig tudjuk, zsákmányát leginkább az apró sodró- és 

 molypillék seregéből szedi, miért is úgy az erdőgazdaság, mint a gyümölcs- 

 kertészet szempontjából nagyon hasznos. Az emberi lakások közelében 

 is csak előnyünkre válik, mert fáradhatatlanul üldözi az alkalmatlan 

 legyeket. 



A nőstények nyáron át inkál^b társas életet folytatnak s fiaikkal 

 együtt faodvakban és ereszek alatt tanyáznak, a himek azonban inkább 

 szerte kóborolnak. 



A törpe denevér olykor már február havában, de legkésőbb már- 

 czius első felében párosodik. A párzás Koch megfigyelései szerint elülről 

 esik meg ; mi közben a párosodó állatok egymásfelé fordulva felállanak 

 és egymást szárnyaikkal kölcsönösen átkarolják. 



A nőstény május havában rendesen két fiat vet. Fiai már június 

 végén (Brchiíí) kezdenek a repülés mesterségével megbarátkozni. 



Hangja — Jcitlelcs megfigyelései szerint — erőteljes: „zrrih". 



A fogságot könnyen szokja meg s tejjel, eleven és holt rovarokkal, 

 sőt nyers és főtt hússal hónapokig is eltartható. 



Ellenségekben nem szűkölködik ; koponyatöredékei különböző raga- 

 doz() madarak ürülékeiben találhatók s Koch szerint külöqösen a vércse 

 pusztítja ; a menyétek minden faja s a görény is sokat elhord, sőt még 

 az egerek is felkeresik téli szállásán és felfalják (Brchiu). Legnagyobb 

 ellensége azonban az ember, ki tudatlanságában olykor százával öldösi 

 le e nagyon is hasznos állatot. 



Idegéletének szempontjából különösen kíváncsiságát kell kiemelnem. 

 18SHJ nyarán Vasmegyében tartózkodtam s úgy a kis-pösei erdőben, mint 

 a lukácsházai parkban huzamosabb ideig tanulmányoztam az akkortájt 

 szokásaiban még előttem teljesen ismeretlen kis állatot. Puskával kezem- 

 ben <it estén át lestem Lukácsházán és három estén a kis-pösei fenyő- 

 fá\-al vegyes tölgyesben, de jó sokáig egyet sem bírtam lelőni. Volt rá 

 eset, hogy egy és ugyanazon példányra hatszor is rálőttem, de sohasem 

 találtam el, mert minden lövés után k(izelebb jött, gyakran fejem fiilöitt 



