Pipistrellus Natliusii. 279 



apró szétszórt szőröcskék cs hosszú tapinl() s/.(inik ;illnak. A tiirzs szö- 

 rözete az öregvitork felső okiakin mintegy a fclsii l<ar kíjzepetiil a térdig 

 húzott \-onalig, a farkvitorlán pedig a hokákat ivesen összekötő vonalig 

 terjed. Az öregvitorla alsó oldala a könyöktől a térdig húzott vonalig, a 

 farkvitorla pedig mintegy a két térdet ívesen összekötő vonalig szőrös, 

 azonkívül még számos, különösen nőstény példányon, a lábszár belső 

 szélén is szőrözet van s a véredényredők gyéren álló szőrökkel borítottak. 



Bundája felül vörhenyes- vagy szürkés-barna, alul halavány sárgás- 

 vag\- hamvas-szürke. Az egyes szc'ir a hátoldalon alsó felében fekete-barna, 

 felső fele vörhenyes fakóbarna, a hasoldalon feketebarna, fehéres-szürke 

 szörcsúcscsal. Dobson szerint a nyak s az arcz egészen sárgás-barna, 

 IVűsins. Koch és Fatio szerint pedig a vállon sötét feketebarna, elmosó- 

 dott folt ered, mely a fül alatt elhaladva az alsó állkapocsra is ráterjed; 

 mindez azonban valószínűleg csak nagyon régen borszeszben ázott, színe- 

 hagyott példányokon lehet '\gy, mert eleven és friss állataim egyikén sem 

 tapasztaltam. Az 1900 április 20-án Palicsról kapott, frissen lőtt példányo- 

 kon a himek és nőstények színezetében határozott különbséget vettem 

 észre. A himek a test felső oldalán vörhenyes-barnák s alul sárgás-szür- 

 kék, a nőstények felül szürkés-barnák s alul világosabb hamvasszürkék. 



Denex'érünk fülei s vitorlái feketebarna színűek és vastagböriick, 

 különösen vitorlái sokkal vastagabbak, durvábbak, mint a törpe denevéréi, 

 mely tulajdonságról kapta az állat magyar és német ne\'ét. JcUfcliS ' 

 és Fatio ^ arra íigyelmeztettek, hogy az ő (kassai és s\'ájczi) példányaik 

 öregvítorlájának a széle határozott fehér szegélyt tüntetett fel s ugyanazt 

 tapasztalom én is, noha nem oly határozott mértékben, a Nemzeti Múzeum- 

 nak egyik frissen gyűjtött palicsi példányán. 



A koponya (XX. tábla, 2 — 4. ábra) nagyon határozottan külön- 

 bözik a törpe denevérétől s inkább az indiai P. abramus-éhoz hasonlít, 

 a mennyiben homloktájéka valamivel magasabb a falcsonti tájéknál, az 

 arcz és a koponya tetővonala tehát nem emelkedik egyfolytában hátra- 

 felé ; további nevezetes tulajdonságai, hogy a halántékpikkely s a falcsont 

 kíizött hosszanti, egészen a nyakszirtcsont tarajáig húzódó, mély horpadás 

 van, hogy a felső állcsont felső végéről ívalakú éles perem megy a 

 homlok közepére s hogy a nyíltaraj teljesen hiányzik, sőt a homlok- 

 csontok előrészén barázda van a helyén. 



A fogazat (XX. tábla, ő — í). ábra) 34 fogból áll. Az alsó metsző- 

 fogak csak oldalszéleikkel érintkeznek, sőt olykor (XX. tábla, 8. és !». ábra) 



' Vuih. zool.-bot. Ges. Wien, KSG2, p. 250. 

 ' Fauné Vertcbr. .Suisse, I. p. (iö. 



