I'ipislrelhis Nathusii. 283 



és mások s addig, a mis az indiai /-". űbnniiiis természetes példányaival 

 meg nem ismerkedtem, Dobson föltevését magam is lehetségesnek tar- 

 tottam, annN'ival inkább, mert a Nemzeti Múzeum régibb példányainak 

 gyűjtési ideje nem szólt e föltevés ellen. A múlt év őszén azonban 

 Oldfidd Tlinmas ürt(')l a British Museumból két indiai P. űbniiiiiis-t 

 kaptam, melyek gondos vizsgálata kétségtelenné tette, hogy az európai 

 P. Nathusii teljesen önálló faj és vizsgálataim eredményének helyessége 

 nyomatékos beigazolásra talált azokban a példányokban, melyeket Fejes 

 Klapka Illés Palicson, 1899 évi október 3()-áu (!) s majd ismét 1900 évi 

 április 2()-Lin (!), tehát oly időben gyűjtött \'olt, a mikor fajunk - ha 

 esakugyan indiai volna — már iiciii, illetőleg még nem lehetett volna nálunk. 

 Egyébként már Blasiiis, ki e fajnak nagyon sejk példányát gyűjtötte és 

 tanulmányozta, maga jellemezte e faj téli álmát. Maga mondja, hogy 

 még enyhe téli napokon sem találta sehol a szabadban, de búvóhelyein 

 igenis észlelte és megállapította, hogy álma mélyebb, mint a törpe dene- 

 véré. ' Hasonló értelemben nyilatkozott Fatio ^ is. 



A durvavitorlájú denevér Blasins szerint egész Közép-Európát lakja, 

 a Rajnától déli Oroszországig s északi Németországtól a Földközi tengerig. 

 ÁHlssoti szerint S\'édországban s Eversmann szerint az Ural déli részein 

 is előfordul. Francziaországból (Tronessart) és Olaszországból (Doria) 

 biztosan ki van mutatva és Kolenati ^ szerint nemcsak Cseh-, Morva-, 

 Osztrák-, Bajorországból, hanem Triest környékéről, Dalmácziából, Görög- 

 országból és Ukrajnából is ismerik. Legújabban Satunin „Vesperngo 

 abramus Temm." néven emlit egy kaukázusi denevért, melyről megjegyzi, 

 hogy valamivel kisebb, mint a volga-uráli pusztákon s a moszkvai kor- 

 mányzóságban gyűjtött példányok. A közzé tett méretek ' alapján azon- 

 ban nem dönthető el, vájjon az indiai P. abramns, vagy az európai 

 P. A'athitsii forog-e szóban. 



Magyarországról nag\- általánosságban már Fitzinger emliti '' s 

 valószínűleg az ő nyomán vette fel Frivaldszky Imre'' a Központi-Kár- 

 pátok állatai közé, noha az állatot bizonyára nem ismerte. 



' Fauna Deutschl. 18.57, p. 60. 



^ Fauné Vertébr. Suisse, I. 18GÍI, p. (!.''). 



' Jahreshefte mahr.-schles. Ges. 15rünn ISöl), p. iití. 



* A kiterjesztett szárnya hossza 215 '"/,«., a fej és törzs hossza 44 '"'/,„., a fark 

 hossza 35 "^n., az alsó kar hossza 33 '"'fm- (Radde, Die Samml. Kaukas. Mus. I. Zool. 

 1839, p. 85). 



■■' Sitzungsher. .Akad. Wien, LXII, 1S70, p. 50. 



'■ .Mafjy. tud. .Akad. Évk. XVI (4), 1S()5, p. 4. 



