Miniopterus Schreihersii. 299 



ezen fajü denevérek" töiiiciiytdcn sokaságára, hol azok egymásba kapasz- 

 l\OLl\'a, rajok és drapériák gj-anánt tuggnek le palotáik' mennyezeteiről, 

 a' közikbe tett hA'ésre nagy fürtökben liulladozva 's hemzsegve töltvén 

 el a' barlang' szomszéd osztályait" ; posthumus dolgozatában ' pedig a 

 következőket olvassuk: „Magam az 1841-ik és 184ü-ik évben az Aggteleki 

 barlang ú. n. »esarnokában« ezrével (!) találtam e fajt, hol is a iiiennye- 

 zetn'il méhrajhoz hasonló tömegekben fürtösen lógott alá, s lövésre t<inie- 

 gesen leszédült. Sajátságos jelenség az, hogy a denevér, noha a látogatók 

 által folytonosan zavartatik, mégis kizárólagosan a csarnokban « marad 

 s tartja e helyet századok óta, a miről a guánoréteg közel ölnyi vastag- 

 sága tanúskodik." Érdekes ezzel szemben Frivaldszky János észlelete," 

 ki az aggteleki barlangot 1853-ban Frivaldszky Imre társaságában látogatta 

 meg s ügy tapasztalta, hogy a Denevér-barlang boltozatán kétféle denevér- 

 faj tartózkodott, jelesen : a közönséges d e n e v é r (Myotis myotis 

 Bechst.) és a bosszús z árny ú denevér (Miniopterus Schreihersii), 

 de mig „az előbbi faj száintalan példánya a boltozaton egymásba kapasz- 

 kodva, majdnem öles megfordított kúpot képeztek : az utóbbi faj példányai 

 pedig szerteszét kisebb csomókba sereglettek egybe." 



.A két észlelő közül Frivaldszky János-nak lehet igaza, mert Fáivl 

 János a Nemzeti Múzeum gyűjtője 1898 június havában a Coronini falu 

 mellett levő Légybarlangban szintén azt tapasztalta, hogy a hosszúszárnyú 

 denex'ér minden más fajtól k ü 1 r> n eső, kisebb csomókban csoportosul; 

 magam is hasonló tapasztalatokat tettem 1886. július elején a homoród- 

 almási barlangban s ugyanilyen viszonyok közt él az állat a Budapest 

 közelében levő vörösvári barlangban is. Minazonáltal nem lehetetlen, hogy 

 télire nagyobb rajokban \'erődik össze, a mint már Kolenati írja, hogy 

 „egész csomókban és rojtokban telel s nagyon sok barlangi guanót hal- 

 moz fel." •' A barlangoknak — mint Petényi is mondja — nem a félho- 

 mályos, hanem az egészen sötét részeiben tartózkodik. 



Állatunk a legkitűnőbb repülők közé tartozik. Blasins egyetlen más 

 fajt sem ismer, mely repülő képessége és mozdulatainak könnyűsége tekin- 

 tetében felülmúlná s úgy találta, hogy a fecskék gyors és ügyes röptére 

 ez a faj emlékeztet leginkább. 



Esténkint kevéssel napnyugta után jelenik meg és szabad helyeken, 

 magasan és változatos fordulatokban röpköd. Kolenati szerint mocsarak és 

 más vizek fölött is csapong s szúnyogokkal és vízi molypillékkel táplálkozik. 



' Tenucszetrajzi Füzelek, I\'. 1880, p. 2.^7. 



- Mathem. és Természettud. Közlem. III, 18(i5, p. 22. 



' Monogr eiirop. Flederm. 1859, p. 12(1 



