Spalax-gyüjteménye is ösztönzött. Ez a gyűjtemény önnönmagában 

 természetesen nem volt elegendő a kérdés megoldására, azonban e tekin- 

 tetben, a miről mély hálával emlékszem meg, mindazok az intézetek 

 és szakférfiak lekötelező szívességgel támogattak, a kikhez vizsgálati 

 anyagért fordultam. Elsősorban Nehring professzor maga a legnagyobb 

 készséggel bízta rám összes typusait, továbbá Dr. Salensky W. igazgató 

 a szt. -pétervári akadémiai múzeum, Hertwig Richárd professzor a 

 müncheni egyetem, Kasnakoff igazgató a tiflisi múzeum, Langhoffer 

 Ágoston professzor a zágrábi egyetem, Posta Béla professzor a kolozs- 

 vári egyetem, Dr. Leverkühn Pál a sophiai kir. múzeum, Matschie 

 prof. a berlini múzeum, Dr. Lorenz Lajos a bécsi udvari múzeum, 

 Zelinka prof. a czernowitzi egyetem, Monticelli prof. a nápolyi egye- 

 tem, Entz Géza prof. a budapesti egyetem, Dr. Krüper igazgató az 

 athéni múzeum, Mazurek J. tanár alembergi múzeum és Dr. Mártonfi 

 Lajos igazgató a szamosujvári főgymnasium anyagát bocsátotta ren- 

 delkezésemre, Satunin K. A. tiflisi szaktársam és Orosz Endre apahidai 

 tanító pedig a magánbirtokukban levő 5/>a/a^-koponyákkal örvendez- 

 tettek meg. 



A Magyar Nemzeti Múzeum és fentnevezett szaktársaim szíves 

 támogatásának köszönhetem, hogy a földi kutyák egész elterjedési 

 körére kiterjedő gazdag vizsgálati anyag alapján folytathattam tanul- 

 mányaimat, a melyeket utóbb a Magyar Tudományos Akadémia 

 kitüntető megbízásából szélesebb alapra fektettem és csaknem hét 

 évi szakadatlan munka után be is fejeztem. 



Vizsgálataim leginkább a különböző fajok koponyáira és fogazatára 

 terjedtek ki s e végből 129, különböző vidékekről való koponyát, számos 

 magános állkapcsot és 2000-nél több fogat vizsgáltam meg. 



A fogakat nemcsak koronájuk szerkezete s a rágólapokon meg- 

 jelenő zománczredők és szigetek fejlődése, hanem gyökereik al- 

 kata tekintetében is tanulmányoztam s fajonként 

 gondosan lerajzoltam, miközben minden tekintetben nagyon meglepő 

 eredményekre jutottam. 



Mindenekelőtt arról győződtem meg, hogy az összes kemény részek 

 közül a fogkorona a legállandóbb, nyilván, mert a fogat 

 burkoló zománczcső, mint az állati szervezet legkeményebb szövete, 

 mindenféle hatással szemben rendkívül szívós ellenállást fejt ki. Ennek 

 következtében a fogkorona alkata, jelesül a rágólapba benyomuló s 

 utóbb zárt zománczszigeteket alkotó zománczredők száma és alakja 

 rendkívül jellemző s a törzsfejlődés folyamán nagyon nehezen és bizo- 

 nyára csak nagyon hosszú idő alatt módosuló, úgy hogy csak bizonyos 



