De Vkies nézete szerint >>a fajok nem önkényes csoportok, a melyek 

 közt az ember — áttekinthetőség kedvéért — itt-ott határt szab, hanem 

 élesen körülírt, idő és tér szerint elkülönített, teljesen önálló lények <<,' 

 azonban épen a Spalax-í aj okon tűnik ki, hogy ez a vélemény mily 

 kevéssé áll összhangban a természetben rejlő valósággal. A Spalax- 

 íajok származástani összefüggése még oly benső, az egyes alakok annyira 

 egymásba olvadók, hogy csak különböző irányban szétsugárzó, de egy- 

 séges eredetű fejlődési vonalakkal találkozunk, a melyek egyes állo- 

 másai között nagyon nehéz éles határt vonni. 



Én a Spalaxok rendszertani áttekintéséből is Lamarck álláspontjá- 

 nak a helyességéről győződtem meg s a faj fogalmában csak jelképet 

 látok bizonyos szervezeti fokozatnak a megjelölésére, minthogy pedig 

 eme fokozatok értékelése mindig az egyéni megítéléstől függ, nem tar- 

 tom elsőrendű kérdésnek, hogy a bélyegeik szerint megkülönböztethető 

 alakokat fajoknak, alfajoknak, vagy esetleg — De Vries kifejezésével 

 élve — elemi fajoknak nevezzük-e. 



Egyébként a Spalax-í aj ok beható tanulmányozására nemcsak az 

 ösztönzött, hogy az egyes alakok rendszertani értékét megállapíthassam, 

 hanem e mellett még egy másik, úgy hiszem, fontosabb feladat meg- 

 oldására is törekedtem. 



Tudvalevő, hogy a zoológia Darwin korszakos művének 2 megjele- 

 nése óta a származástani irány jegyében áll s egyes nyugalmi időszakok 

 után, különösen az utóbbi tíz év alatt, rendkívül élénk mozgalom tapasz- 

 talható a származástan immár beláthatatlan irodalmában. Évről-évre 

 újabb meg újabb elméletek, magyarázatok és föltevések sarjadzanak elő, 

 a melyek a régieket hol megerősítve és tovább fejlesztve, hol megin- 

 gatva küzdenek egymással — s még mindig nem látszik az a biztos 

 rév, a melyben a sokat hányt hajó nyugodtan kiköthetne. Azonban az 

 elméletek minden sokasága daczára is nagyon csekély ama művek száma, 

 a melyek valamely természetes faj csoporton mintegy gyakorlatilag pró- 

 bálnák ki a különféle elméletek való értékét és igazságát. Legújabban 

 ugyan De Vries, 3 Jaekel Ottó, 4 Plate Lajos 5 és mások fáradozásainak 

 köszönhetünk ilyen irányú műveket, sajnos azonban, hogy az igazság 



1 Die Umschau, V, 1901, p. 785. 



2 Ch. Darwin, The Origin of Species by means of natural selection, 1859. 

 :! De Vries, Die Mutationstheorie, 1901. 



4 O. Jaekel, Ueber verschiedene Wege phylogenetischer Entwickelung : 

 Verh. V. Internat. Zool.-Congr. zu Berlin, 1901, Jena, 1902. 



5 L. Plate, Die Variabilitát u. die Artbildung bei den Cerion- 



Landschnecken ; Arch. f. Rassenbiol., 1907. 



