19 



alakjában emelkedik ki a bütyök- és a szögletnyújt vány között (al). 

 Ez a hatalmas fejlettségű, fajok szerint különböző hosszúságú nyújt- 

 vány, a mely némikép hasonló alakban a rágcsálóknak még csak néhány 

 nemében (Alactaga, Nesokia, Geomys) fordul elő, nagyon kiváló bélyege 

 a S/>a/a.r-állkapocsnak. A bütyöknyújtvány (ftroc. condyloideus) izületi 

 feje hosszúkás vesealakú (cd). Minthogy az egyes nyújtványok közt 

 levő vájulatok és völgyeletek más nemekéitől nagyon elütök l s a fajok 

 megkülönböztetésének fontos bélyegei, ennek következtében külön 

 nevet is igényelnek. A koronanyújtvány hátsó s a bütyöknyújtvány 

 elülső széle közt levő félholdalakú horpadást, a mely az ember alsó 

 állkapcsán levő állkapcsi bevágásnak (incisura mandibulae) felel meg, 

 korona-bütyökvájulatnak (incisura corono-condyloidea) nevezem (icc). 

 A koronanyújtvány külső oldalának töve s a fogmedri nyújtvány közt 

 levő, fajok szerint különböző alakú horpadásnak a korona-fogmedri 

 vájulat (incisura corono-alveolaris) nevet adtam (ica). A szöglet- és a 

 fogmedri nyújtvány közt levő, fajok szerint különböző magasságban 

 fekvő völgyeletet (se) külső nyeregnek (sella externa) , a fogmedri és 

 a bütyöknyújtvány közt levőt pedig belső nyeregnek (sella intema) 

 nevezem (si). 



A két felső és a két alsó metszőfognak (dentes incisivi) nincs 

 gyökere ; szabad végük vésőalakú s csak külső oldaluk van zománczczal 

 beborítva ; a felsők két, az alsók két vagy három hosszanti zománcz- 

 bordát viselhetnek. Az előzápfogak (dentes praemolares) hiányzanak, 

 a metszőfogak tehát széles foghézag (diastema) által vannak az utó- 

 zápfogaktól elválasztva. Az utózápfogak (dentes molares) gyökere- 

 sek (XX. tábla), hátrafelé kisebbedők, számuk alul is, felül is, mind 

 a két oldalon három, a teljes fogképlet tehát : 



2 o — o 3 — 3 r 



í — , pm — — , m — — — = io. 

 2 ' r o— o 3—3 



Az utózápfogak fiatalkori rágólapja zománczgu mókát visel, a 

 melyek azonban csakhamar lekopnak s a fogat burkoló zománczcső 

 különböző alakú és számú, az egyes fajokat jellemző redők, illetőleg 

 hurkok alakjában nyomul a rágólapba (V. tábla, i. rajz), a melyek 

 később zárt zománczszigetekké alakulnak (V. tábla, 7. rajz), 

 végül pedig szintén lekopnak. 



1 Nagyjában hasonló viszonyokat tapasztalunk a déloroszországi és elő- 

 ázsiai Ellobius nevű, gyökeres zápfogú, poczokforma nem alsó állkapcsán, a 

 melyet Blyth ennek alapján Myospalax-nab nevezett. 



2' 



