27 



záp fogak két gyökere összeolvadhat, a mikor a kétüregű fogmeder 

 együregűvé válik ; a harmadik fogmeder mindig együregű. 



Az ide tartozó tizenhárom alak Kis-Ázsiában, a Balkán-félszigeten 

 és Magyarországon van elterjedve. 



A Mesospalaxok fajainak jellemzése és meg- 

 határozó kulcsa. 



I. Fiatal- és középkorú példányok harmadik alsó zápfogát S-alakú 

 rágólap jellemzi, a melybe egy külső s egy belső zománc z- 

 redő nyomul be; a kifejlődött fog két zománczszigetet 

 visel : Sp. monticola Nhrg. 



I. A felső zápfogak tisztán három-, az alsók tisztán kétgyökerűek ; 

 a felső fogmedrek három-, az alsók — a harmadiknak kivételével 

 — kétüregűek. Az inycsont hátsó széle túljár a két harmadik 

 fogmeder hátsó szélét összekötő vonalon és határozott tövist visel. 



a. Az arczorr hosszú és keskeny. Az orrcsontok a homlok- és a 

 falcsontnál hosszabbak ; hátsó végük túljár az orrtövi lyukak 

 hátsó szélét összekötő vonalon. Az állközti s az orrcsont 

 alkotta varraton semmiféle ideglyuk sincs. A homlokcsont 

 orrtövi nyújtványa hosszú. Az iny csonti tövis közepes fej- 

 lettségű. Az alsó állkapocs szögletnyújt ványának teste ala- 

 csonyabb, hegyének lelapulása pedig jóval szélesebb, mint a 

 következő alfajé. A bütyöknyújtvány rövidebb, kevésbbé 

 rézsútosan irányul hátrafelé s a belső nyereg keskenyebb, 

 mint a következő alfajé. A harmadik felső zápfog elülső-külső 

 gyökere hosszú és vastag : 



Sp. monticola Nehringi Sat. 

 (Orosz-Örményország ; Kasikoporan, Zor.) 



b. Az arczorr vaskosabb. Az orrcsontok ép oly hosszúak, mint 

 a homlok- és a falcsont együttes hosszúsága ; hátsó végük 

 nem éri el az orrtövi lyukak hátsó szélét összekötő vonalat. 

 Az állközti s az orrcsont alkotta varraton egy vagy két, egy- 

 más mögött fekvő ideglyuk van. A homlokcsont orrtövi nyújt- 

 ványa rövidebb. Az inycsonti tövis erőteljesebb. Az alsó 

 állkapocs szögletnyújtványának teste magasabb, hegyének 

 lelapulása pedig sokkal keskenyebb, mint az előbbi alfajon. 



