44 



csaknem a fog középvonalában (a fog belső széléhez valamivel köze- 

 lebb, mint a külsőhöz), a másik pedig a fog belső szélén fut le. A középső 

 borda két, szorosan egymás mellett húzódó finom élre lehet felbomolva, 

 a melyek némelykor annyira visszafejlődnek, hogy csak a közöttük 

 levő barázda kisebb-nagyobb nyoma marad meg. Némelykor, így a 

 Magyar Nemzeti Múzeum egyik jeruzsálemi öreg példányán 

 (2669/2. sz.), az említett két zománczbordán kívül még egy har- 

 madik elég élesen felötlő borda is megjelenik, 1 

 a mely ugyanolyan távol áll a középsőtől, mint a fog külső szélétől, 

 ebben az esetben azonban a középső borda nagyon gyönge fej- 

 lettségű. A többi kilencz példányon ennek a harmadik bordának csak 

 némi csekély nyoma látszik s az is csak erősebb nagyítással és nagyon 

 kedvező beállítás mellett. 



A zápfogak k 1* o n á j á nak szerkezet e. 



(V. tábla.) 



M. 1. sup. A felső fogsor első zápfoga nagyon fiatal korában fölötte 

 keskeny és sokszorosan széthasogatott rágólapot tüntet fel, a mely 

 két, még össze nem olvadt szakaszból áll. Az elülső sarualakú s rövid 

 nyújt ványnyal illeszkedik a hátsó agancsalakú szakaszhoz (1. rajz). 

 Ezen a fokon a koronát egy csaknem a fogmeder széléig leereszkedő 

 belső 2 és két külső 3 zománczredő jellemzi, mely utóbbiak legfeljebb 

 a fogkorona felemagasságáig ereszkednek alá. A korona külső felszínén 

 még egy harmadik, járulékos redő ötlik fel, mely a következő fokon 

 egy kis járulékos zománczszigetté alakul át (2. rajz), azonban már 

 nagyon korán a rágólap külső szélére vándorol (3. rajz) és csakhamar 

 elenyészik. Ez a járulékos kis redő, illetőleg zománczsziget nagyon jel- 

 lemző és több más faj származástani kapcsolatára is fényt vet. A fejlődés 

 további folyamán mindenekelőtt az elülső-külső, majd a belső s végül 



1 Ez a harmadik zománczborda azért nevezetes, mert a Sp. Ehrcnbcrgi var. 

 kirgisorum-on rendszerint megvan. 



- :i Itt és minden további faj leírásában belső redőnek fogom nevezni 

 a fognak a nyelv felé eső (lingualis) , külsőnek pedig az ajak felé eső (labiális) 

 zománczredőit. Ezt az egyszerűség kedvéért teszem, mert kissé nehézkesnek 

 találom néhány százszor az >>ajakoldali«, >>nyelvoldali«, vagy >>ajak«, illetőleg »nyelv 

 félőli« kifejezéseket ismételni. A zománczredő t alkata szerint nevezem 

 így, alakja szerint barázdának is mondhatnám. 



