51 



határolva, mert az egyes foggödröket elválasztó közfalak az 

 állkapocs szintjéig emelkednek. Ugyanezt tapasztaljuk 

 a Muridák csoportjában is (Mus, Cricetus, Mcsocricetus stb.), ellenben 

 a Spalax Ehrenbergi-bő\ kisugárzott többi Spalax-ía.jon a származás 

 sorrendjében mindinkább élesebben határolódnak el a fogmedrek, mert 

 a gyökerek összeolvadásának foka szerint a foggödröket elválasztó 

 határfalak mindinkább a mélybe húzódnak s végtére teljesen elsat- 

 nyulnak. 



Mindezzel karöltve módosul az alsó állkapocs alkata is, a mely- 

 nek izomnyújtványai a metszőfogak fejlettségével tartanak lépést. 

 A Sp. Ehrenbergi szögletnyújtványa még teljesen szabadon, 

 szárnyalakú függelék képében terpeszkedik el 

 az alsó állkapocs testétől s ezzel karöltve fogmedri 

 nyújtványa még kicsiny, mindig rövidebb a bütyök- 

 nyújtványnál, holott a későbbi fajokon — a metszőfogak megnöveke- 

 désével kapcsolatban — a szögletnyújtvány hegye mindinkább ellapul 

 s lapátalakú lemez képében felhág a fogmedri 

 nyújtvány tövére, e mellett pedig a fogmedri nyújtvány is 

 mind hatalmasabbá válik. A Spalax Ehrenbergi ebben is az ősi typust 

 őrizte meg, mert mindazokon a rágcsálókon, a melyeknek szöglet- 

 nyújtványa szabadon, szárnyalakúan terpeszkedik el az állkapocstól, 

 a fogmedri nyújtványnak nagyon csekély fejlettségét tapasztaljuk 

 (Mus, Cricetus, Mcsocricetus, stb.), ellenben mindazok a rágcsálók, a 

 melyek már önállóan kifejlődött, a bütyöknyújtvány külső oldalából 

 kiemelkedő fogmedri nyújtvány által tűnnek ki, hegyén többé-kevésbbé 

 lapátalakúan kiszélesedett és a fogmedri nyújtvány tövére felvándorolt 

 szögletnyújtványt viselnek (Ellobius, Dipus, Alactaga, Nesokia, stb.). 



Hogy pedig a szárnyalakúan elterpeszkedő szögletnyújtvány az 

 ősibb, a lapátalakúan szétterült s a fogmedri nyújtvány tövére felván- 

 dorolt pedig a törzsfej lődésileg fiatalabb fokozat képviselője, azt meg- 

 győzően igazolják nemcsak a legrégibb rágcsálók, hanem egy közönséges 

 poczokfajunkon tett tapasztalataim is. A kószapoczok (Microtus ter- 

 restris L.) ugyanis az alsó állkapocs testétől szabadon elterpeszkedő, 

 szárnyalakú szögletnyújtvány által tűnik ki, ellenben a sötétszínű vízi 

 poczok (Microtus terrestris var. amphibius L.) szögletnyújtvány ának 

 a hegye lapátalakúan kiszélesedik s felhajlik a fogmedri nyújtvány 

 töve felé ; e mellett a fogmedri nyújtvány, a mely a Microtus terrestris-en 

 oly gyönge, hogy épen csak jelezve van a bütyöknyújtvány külső olda- 

 lán, a var. amphibius-on már határozottan hosszabb s erőteljesebben 

 emelkedik ki a bütyöknyújtvány külső oldalából. 



4* 



