79 



6. Spalax monticola armeniacus, n. subsp. 



A vizsgálat anyaga. 



Egy fiatal nőstény, egy felnőtt nőstény s egy felnőtt hím kopo- 

 nyája Göl környékéről, a Kúra forrásvidékéről. Satunin K. A. tulaj- 

 dona Tiflisben. 



A koponya bélyegei. 



Ámbár feltűnő, hogy a Sp. m. Nehringi termőhelyéhez oly közel 

 eső területen egy más Spalax-ídqt-Á. éljen, mindazonáltal a rendelkezé- 

 semre álló koponyák oly határozottan különböznek a Sp. ni. Nehringi- 

 éitől, hogy lehetetlen őket emezekkel azonosítani. 



Nagyság tekintetében nem igen különböznek, mert a rendelkezé- 

 semre álló legnagyobb koponya egész hosszúsága 52 mm., a Sp. m. 

 Nehringi jellemző nagyságú koponyája pedig 51*8 mm. hosszú. 



Nagyobb különbség van az arczorr szabásában, mert a Sp. ni. 

 armeniacus-é aránylag rövidebb és szélesebb, tehát vas- 

 kosabb, mint a Sp. m. Nehringi-é. Az állközti csontok elején meg- 

 lehetősen be fűződött, hátrafelé egyfolytában szélesedő s 

 tövén a legszélesebb; az orrtövi lyukak közt erőteljesen 

 befüződött, tehát határozottan keskenyebb, mint a Sp. ni. 

 Nehringi-é. 



Orrcsontjai ugyanolyan alakúak, mint a Sp. ni. Nehringi-éi, de 

 elülső szélességük is kisebb, hátsó felükben is keskenyebbek s elülső 

 legnagyobb szélességük mögött kissé befűződöttek. Hátul 

 határozottan rövidebbek, mint az állközti csontok ; az orrtövi 

 lyukak hátsó szélét összekötő vonalat nem érik el; épen oly 

 hosszúak, mint a homlok- és a falcsont együttes hosszúsága. Az 

 orrcsontok külső széle és az állközti csontok alkotta varraton, az orrtövi 

 lyukak irányában, mindig egy-egy, vagy két-két egymás mögött fekvő 

 erőteljes ideglyuk van, a melynek a Sp. m. Nehringi előttem 

 ismeretes három koponyáján nyoma sincs. 



Homlokcsontjainak orrtövi nyújtványa rövidebb, mint a Sp. 

 m. Nehringi koponyáján, mert legfeljebb az orrtövi lyukak közepéig 

 ér, úgy hogy a homlok-orrcsonti varrat nag3 7 on szétnyújtott W-alakú, 

 de alapjában szintén elő felé homoruló. 



