95 



(33- ra J z )> a mi a Sp. Ehrenbergi fogán nem fordul elő, de megtör- 

 ténik a később tárgyalandó Sp. m. turcicus (IX. tábla, 24. és 25. rajz) 

 és 2iSp. m. dolbrogeae fogán (X. tábla, 18. rajz). Ez a hátsó zománczsziget 

 még a középkorú példányokon is megvan (34. rajz) s csak akkor enyészik 

 el, a mikor az elülső-belső redő is zománczszigetté lett (35. rajz). Az öreg 

 fog a Sp. Ehrenbergi-éhez hasonlóan két zománczszigetet visel, a mely 

 azután a keletkezés sorrendjében kopik le (36. rajz). 



A zápfogak gyökerei és foggödrei. 

 (XXIII. tábla, 1—8. rajz.) 



M. 1. sup. (2. rajz). Ez a fog ifjú korában kétgyökertí, mert 

 nagyon széles és kissé kéthegyű belső gyökere (a) egész hosszúságában 

 összenőtt a valamivel rövidebb elülső-külső gyökérrel (b). A hátsó-külső 

 s egyúttal legrövidebb gyökér (c) fiatal- és középkorú példányokon 

 teljesen szabad, vagy csak tövén nőtt össze a belső gyökérrel, azonban 

 öreg példányokon ez a két gyökér is egész hosszúságában összenő egy- 

 mással, úgy hogy csak a két külső gyökér között marad határozott, 

 hosszúkás köz. A megfelelő fogmeder (1. rajz) kétüregű, de a hátsó- 

 külső gyökér gödre (c) gyakran már ifjabb korában is keskeny rés által 

 közlekedik az előtte levő közös üreggel (a, b). 



M. 2. sup. (3. rajz). Az elülső-külső gyökér (e) már ifjú korában 

 teljesen összeolvadt a széles és kissé kéthegyű belső gyökérrel (d). 

 A hátsó-külső rövid gyökérnek (f) a hegye fiatal példányokon még kissé 

 szabad, de az öregeken már teljesen összeolvadt a belsővel, i'igy hogy 

 csak a két külső gyökér közt marad határozott, hosszúkás hézag. A fog- 

 meder (1. rajz) teljesen olyan, mint az első zápfogé. 



M. 3. sup. (4. rajz). Fiatal- és középkorú példányokon határozottan 

 háromgyökerű, ámbár a belső (g) s a hátsó-külső (i) gyökér csak 

 keskeny rés által van egymástól elválasztva. Az elülső-külső gyökér (h) 

 teljesen szabad s nagyon rövid és vékony, — olyan, mint 

 a Sp. ni. armeniacus-é (XXII. tábla, 6. rajz, h). Öreg korában a belső 

 s a hátsó-külső gyökér egész hosszúságában összenő egymással s agg 

 példányokon az elülső-külső gyökérnek is csak a hegye marad szabadon. 

 A megfelelő fogmeder (1. rajz) fiatal példányokon háromüregű, de közép- 

 korúakon már mindig kétüregű, ámbár a nagyobbik üreg (g, i) a fene- 

 kén mindig kétgödrű. 



M. 1. inf. (6. rajz). Két erőteljes gyökere (j, k) , a melyek közül az 

 elülső rövidebb, mindig teljesen szabad. A fogmeder (5. rajz) erőteljes, 

 folytonos harántfal által két üregre (j, k) osztott. 



