99 



egyszerűen a Sp. Ehrenbergi tovább fejlődött alakjának s közvetetlen 

 leszármazottjának kell tartanom, azonban az alábbi reflexiók teljesen 

 meggyőztek nézetem helytelenségéről. 



Minthogy ugyanis a Mesospalaxok valamennyi faját a meglettkorú 

 harmadik felső zápfog középső zománczszigete jellemzi, lehetetlennek 

 tartom, hogy ez a bélyeg minden esetben külön-külön s oly különböző 

 természetű vidékeken, tehát oly különböző életföltéte- 

 lek közt mégis teljes egyformaságban fejlődött 

 volna ki. Sokkal valószinűbbnek látszik, hogy a Mesospalaxok 

 valamennyi faja egy olyan közös törzsalaktól származott, a mely 

 egyébként még nagyon közel állott a Sp. Ehrenbergi-hez, azonban har- 

 madik felső zápfoga már csak egy, középső zománczszigetet viselt. Ez 

 más szóval annyit tesz, hogy a Sp. Ehrenbergi és a Mesospalaxok közé 

 egy olyan közbeeső alaknak kellett ékelődnie, a melyről az emlí- 

 tett zománczsziget a Mesospalaxok valamennyi 

 fajára átszármazhatott. 



Ha ezt a közös törzsalakot a mai Mesospalaxok sorában keressük, 

 akkor csakis a Sp. m. anatolicus-ra. gondolhatunk, a mely koponyájának 

 és fogazatának számos bélyege szerint legközelebb áll a Sp. Ehrenbergi- 

 hez, ámde ez az alak mégsem lehet a Mesospalaxok 

 közös őse, mert zápfogainak gyökerei és fogmedrei tekintetében 

 már sokkal haladottabb fokon áll, mint a Mesospalaxok legtöbb faja, 

 a miből önként következik, hogy már a Sp. m. anatolicus-t is a 

 Mesospalaxok közös ősére kell visszavezetnünk s ennék alapján a 

 Sp. Ehrenbergi közvetetlen leszármazottjának sem tekinthetjük. Egyéb- 

 ként a Sp. m. anatolicus már azért sem lehetne a Mesospalaxok közös 

 törzsalakja, mert már végkép elvesztette a Sp. Ehrenbergi inycsonti 

 tüskéjét, tehát semmikép sem származhatnának tőle olyan fajok, a 

 melyek (mint pl. a Sp. m. Nehringi és m. armeniacus) erőteljes inycsonti 

 tüskét viselnek. Ugyanilyen akadályul mutatkozik az alsó állkapocs 

 szögletnyújtványának szélesen lelapult hegye, mert ismét nem lehet- 

 séges, hogy a keskeny peremű és csúcsos hegyű szögletnyújtványnyal 

 kitüntetett, tehát e tekintetben még a Sp. Ehrenbergi ősibb fokán álló 

 fajok kiindulásául szolgálhatott volna. 



A Sp. m. anatolicus-t némi valószínűséggel a Sp. m. armeniacus 

 leszármazottjának is tekinthetnők, mert ez az utóbbi faj inycsonti 

 tüskéje, továbbá a második felső zápfogán levő zománczszigetnek a 

 belső zománczredő öbölvégéből való keletkezése, valamint zápfogainak 

 még teljesen különvált gyökerei és gyökérgödrei tekintetében közelebb 

 áll a Sp. Ehrenbergi-hez, mint a Sp. m. anatolicus, mindazonáltal kopo- 



7* 



