107 



állközti n y ú j t v á n y t nem bocsát, de néha rövid orr közti 

 nyújtványban ugrik elő. 



A falcsontok idősebb korukban rövidek és szélesek; 

 elülső két oldalsarkuk közt jóval keskenyebbek, mint a 

 mily szélesek a lambdavarraton ; elülső hegyük nem éri el a hom- 

 lokszorost. Egyenként csaknem négyszögűek, némelykor 

 trapézalak úak; két külső oldaluk kevéssé kikanyarított ; csak 

 valamivel hosszabbak, mint a mily szélesek a lambda- 

 varraton. 



A felső nyakszirtcsont rövid ; sokkal rövidebb, mint a 

 fal- és a homlokcsont együttes hosszúsága, vagy mint az orrcsont. 

 Rövidségének következtében a koponya magassága még öreg példá- 

 nyokon is kétszernél többször (2*14 — 2"2Ó-szor) foglaltatik 

 a lambdavarrattól az orr csúcsáig terjedő távolságban. 



Az orrtövi lyukak nagyok, széles-tojásalakúak, lefelé rend- 

 szerint kevéssé, öreg példányokon nagyobb mértékben keskenyedők. 



A könycsont két esetben már felülről is külön csont képé- 

 ben látszott. 



A járomív felülről tekintve lapos domborulatú ; középső része 

 csaknem egyenes; az orrtövi lyuk felé felhágó ága m e g- 

 lehetősen keskeny. 



A külső hangjárat tágas; keresztátmérője öreg koponyákon 

 2*5 — 3*3 mm. hosszú. 



A száj padláslyukak rövidek, hátsó végük távol marad 

 a járomcsonti nyújtványok hátsó szélét összekötő vonaltól. A felső 

 szájpadlás elülső része rövidebb, mint a hátulsó, többnyire csak 

 oly hosszú, mint a szájpadláslynktól az inycsonti nyilas hátsó 

 széléig terjedő távolság, némelykor azonban hosszabb s egy pél- 

 dányon az inycsonti nyilasig terjedő távolságnál is rövidebb. 



Az inycsontok mindegyike az inycsonti nyilas mögött hátsó széléig 

 hosszában mélyen árkolt. Az inycsont hátsó széle idősebb 

 példányokon mindig határozottan a két harmadik fogmeder hátsó 

 szélét összekötő vonal mögé esik ; a középvonalban fiatal példányo- 

 kon elég erőteljes tövist bocsát, idősebb példányokon 

 azonban rendszerint csak tompa szögletet alkot. 



Az inycsonti nyilas rendszerint a 2. és 3. fogmeder határfalával 

 szemközt, némelykor kissé mögötte, vagy előtte fekszik. 



A szárny- és a toroknyújtványok vaskosabbak, mint a Sp. Ehren- 

 bergi koponyáján. 



