120 



sajátkezűleg megkérdőjelezte. Öt évvel később Miller G. 1 írta le 



önálló fajként. 



A Nemzeti Múzeumnak a Dobrudzsából, Cernavod a és 

 Ciulnita környékére való példányai vannak, a berlini múzeumból 

 pedig Malcoci és Cernavoda környékére való példányok 

 fordultak meg kezemen. 



Kowatscheff szerint 2 Észak-Bulgáriában is a Sp. m. dolbrogeac 

 van elterjedve s ezt magam is valószinűnek tartom, mert S o p h i a 

 környékéről négy újszülött példány van kezemen, a melyeket hátrafelé 

 egyfolytában keskenyedő orrcsontjuknál fogva inkább ehhez az alakhoz 

 volnék hajlandó számítani, mint a Sp. m. turcicus-hoz, a melynek épen 

 fiatal példányait nagyon határozottan jellemzi az orrcsont kettős be- 

 fűződése. 



Származástani kapcsolat. 



A Spalax monticola dolbrogeac a Sp. m. turcicus-nak legközelebbi 

 rokona, de minden valószínűség szerint nem egyenes leszármazottja. 



Koponyája nagyság tekintetében alig különbözik emezétől, azonban 

 aránylag valamivel magasabb ; arezorra aránylag rövidebb és szélesebb ; 

 orrcsontjainak kettős befüződése már fiatal és középkorú példányokon 

 is kevésbbé kifejezett ; homlokcsontjai már elvesztették orr- 

 t ö v i nyújtványukat, úgy hogy a homlok-orrcsonti varrat 

 már egyenes, vagy előre domborodó; a falcsontok idősebb 

 korban már valamivel keskenyebbek és hosszabbak is ; külön, felülről 

 látható könycsontot ugyan nem találtam, de nem kételkedem, hogy 

 gazdagabb anyagon néha már ezen az alakon is fel volna található ; 

 a járomívnek az orrtövi lyuk felé menő ága már valamivel szélesebb ; 

 az iny csonti árok eleje már gyakran tojásdad gödörré lett s az inycsont 

 hátsó széle körülbelül összeesik a két harmadik fogmeder hátsó szélét 

 összekötő vonallal, tehát a szájpadlás hátsó része már valamivel rövi- 

 debb, mint a Sp. m. turcicus-é ; végül az inycsont hátsó nyújtványa 

 már elenyészett s az inycsont hátsó széle csaknem egyenes. 



Az alsó állkapocs annyiban különbözik a Sp. m. turcicus-étöl, hogy 

 karcsúbb, vagyis koronanyújtványa mögött alacsonyabb, korona- 

 nyújtványa sarlóalakúan görbül hátrafelé, a íogmedri s a korona- 

 nyújtvány közt levő vájulat kerekebb és végül — a hatalmasabb metsző- 



1 Gerrit S. Miller, Proc. Biol. Soc. Washington, XVI, 1903, p. 161. 

 a Kowatscheff, Verh. zool.-bot. Ges. Wien, LVI, 1906, p. 605. 



