128 



a míg a Sp. turcicus íny csontjának a hátsó széle a két harmadik fog- 

 meder hátsó szélét összekötő vonal mögé esik, addig a Sp. m. monti- 

 cola-ó. már mindig eme vonal előtt ér véget. Végül a Sp. m. turcicus 

 inycsonti tüskéje a Sp. m. monticola koponyáján már tetemesen meg- 

 csappant s az inycsonti nyilas kissé előbbre tolódott, a mi nyilván az 

 inycsont megrövidülésének a következménye. 



A koponya bélyegeinek összehasonlítása tehát határozottan meg- 

 engedi, hogy a Spalax m. monticola-t a Sp. m. turcicus-ból származ- 

 tassuk, azonban a fogazat tulajdonságai már némi akadályt gördítenek 

 eme levezetés útjába, mert a Sp. m. turcicus felső zápfogainak gyökerei 

 jóval karcsúbbak, minthogy pedig ez az utóbbi alak kétségkívül a 

 Mesospalaxoknak a Sp. Ehrenbergi-ből létrejött közös ősformájából 

 keletkezett, nem tehető fel, hogy a Sp. Ehrenbergi aránylag vaskosabb 

 gyökerei előbb megvékonyodtak, azután a Spalax m. monticola-n újból 

 megvastagodtak volna. Az említett levezetésnek hasonló, ha talán nem 

 is lényeges akadálya az, hogy a Sp. m. turcicus első alsó zápfogának 

 elülső gyökere jóval rövidebb a hátulsónál, holott a Spalax m. monti- 

 cola-t — a Sp. Ehrenbergi-éhez hasonlóan — csaknem ép oly hosszú. 



Még inkább s most már feltétlenül hajótörést szenved ez a levezetés 

 az alsó állkapocs alkatán. A Spalax m. monticola alsó állkapcsán ugyanis 

 a korona- fogmedri vájulat ép olyan keskeny és csúcsosan kerekített, 

 mint a Sp. Ehrenbergi-én, holott a Sp. m. turcicus eme vájulata jóval 

 szélesebb és laposan kerekített ; továbbá a Spalax m. monticola alsó 

 állkapcsának fogmedri hosszúsága rövidebb a bütyökhosszúságnál s a 

 Sp. Ehrenbergi-é is ugyanilyen, de a Sp. m. turcicus-é már mindig 

 hosszabb. A mily természetes, hogy a Sp. Ehrenbergi jellemző tulajdon- 

 ságai a Sp. m. turcicus-on bizonyos irányban módosultak, ép oly kevéssé 

 hihető, hogy egy esetleg a Sp. m. turcicus-ból származott alakon ismét 

 visszanyerték volna eredeti minéműségüket. 



Mindezek alapján semmikép sem valószínű, hogy a Spalax m. 

 monticola a. Sp. m. turcicus-ból származott volna, ellenben minden nehéz- 

 ség nélkül vezethető vissza a Mesospalaxoknak a Sp. Ehrenbergi-hez 

 még nagyon közel álló közös ősére. Az a nagy megegyezés, a mely a 

 Spalax m. monticola és a Sp. m. turcicus zápfogainak rágólapján nyil- 

 vánul, csak annak a jele, hogy mind a két alak ebből a közös ősből jött 

 létre s egy ideig közös csapáson haladt, utóbb azonban az illető vidékek 

 természete szerint eltérő alakban fejezte be fejlődését. 



A Sp. m. monticola egyes bélyegei tekintetében nagyon közel áll 

 a Sp. hungaricus-hoz, a nélkül azonban, hogy közvetetlen származástani 

 kapcsolat volna közöttük kimutatható. Felső szájpadlásának hátsó 



