131 



szélét összekötő vonal mögé esik s a középvonalban erőteljes 

 tövist bocsát hátrafelé. 



Az iny csonti nyilas pontosan a második és harmadik fogmeder 

 határfalával szemközt áll. 



Alsó állkapocs. 



Az alsó állkapocs ugyanolyan szabású, mint a Sp. m. monticola-é, 

 de fogmedri nyújtványa a metszőfog alveolusától mérve valamivel 

 hosszabb a bütyöknyújtványnál. 



A koponya méretei a Sp. m. monticola táblázatában fog- 

 laltatnak (124. lap). 



Fogazat. 



Metszőfogak. 



A felső metszőfogak elülső oldala hosszúkás szemecskékkel szabály- 

 talanul ránczolt ; az alsóké ugyanolyan, de még egy elmosódott középső 

 barázdát is feltüntet. 



A zápfogak koronájának szerkezete. 

 (XI. tábla, 19 — 24. rajz.) 



M. 1. sup. (19. rajz). A középkorú fog rágólapja egy nyitott belső 

 s ugyanilyen hátsó-külső zománczredőt tüntet fel ; az elülső-külső redő 

 már zománczszigetté lett s a fog elülső oldalán éles, hosszanti zománcz- 

 barázda van, ép úgy, mint a Sp. monticola-én. 



M. 2. sup. (20. rajz). A rágólap első szempillantásra kissé idegen- 

 szerűnek látszik, mert elülső szakasza — egyéni tulaj donságképen — 

 még nem olvadt össze a hátulsóval. Ezt nem tekintve azonban ugyan- 

 olyan, mint a Sp. ni. monticola megfelelő korú foga. Az első zománcz- 

 sziget bizonyára itt is a külső zománczredő elülső öbléből jött létre. 



M. 3. sup. (21. rajz). A középkorú rágólap nem különbözik a Sp. 

 ni. monticola-étó\. 



M. 1. inf. (22. rajz). A rágólap előhaladottabb kora daczára is meg- 

 őrizte még a külső főredő előtt levő járulékos kis zománczredőt, a mely 

 á Sp. m. monticola fogán már jóval fiatalabb fokon elenyészett. Az 

 elülső-belső redő öbölvége már külön zománczszigetté ha- 

 sadt le, s mint ilyen, a Sp. Ehrenbergi-ve\ való közeli kapcsolatnak 

 a jele. A Sp. Ehrenbergi-t jellemző hátsó-belső redő a rágólap hátsó 



