Il'.l 



a mögötte fekvő második mező nagyjában vesealakú s elülső hegyes végé- 

 vel az első mezőnek hátsó kidudorodása felé törekszik ; a harmadik 

 mező a legkisebb, kerekded s az előbbi kettőtől kifelé esik. A következő 

 fokon a belső két mező már egybefolyt s fordított T-alakot alkot, a 

 külső pedig megnagyobbodott és az előbbi szakaszhoz közelebb került 

 (2. rajz). A fejlődés további folyamán a külső mező is beleolvad a belső 

 szakaszba, még pedig köz vetetlenül a T-alak keresztszára alatt (3. rajz) 

 vagy kissé lejebb (4. rajz). Ebben, a középkorú példányokat jellemző, 

 sokáig megmaradó állapotban egy belső és két külső zománcz- 

 redő tünteti ki a fogat s ezek közül most először is az elülső-külső, majd 

 a belső s végül a hátsó-külső redő alakul át zománczszigetté (5. és 6. 

 rajz), úgy hogy a meglett fog három zománczszigetet visel (7. rajz), a 

 mely azonban öreg példányokon a keletkezés sorrendjében elenyészik 

 (8. rajz). Látjuk, hogy ez a fog kezdettől fogva máskép fejlődik, mint 

 a Sp. Ehrenbergi-é s legfőbbképen abban tér el, hogy a Sp. Ehrenbergi-t 

 jellemző külsőoldali járulékos (a harmadik) kis redőnek, a mely még 

 a Sp. m. turcicus-on is megjelenik, itt már semmi nyoma sincs, 

 mindazonáltal a meglett fog rágólapja teljesen ugyanolyan, mint a Sp. 

 Ehrenbergi-é. 



M. 2. sup. (XIII. tábla, 9 — 17. rajz). A legfiatalabb fog rágólapja 

 itt is három mezőből áll, ezek azonban egy sorban, a főtengely irányában 

 sorakoznak egymás mögé (9. rajz). Az első s a harmadik vesealakú, a 

 középső kerekded s a legkisebb. A következő fokon a középső kis gumó 

 összeolvad az elülsőnek a hátsó szélével s ennek következtében az elülső 

 mező rézsútosan kifelé (10. rajz) vagy befelé (n. rajz) irányuló csap- 

 alakú nyújtványt tüntet fel, a mely azután a hátsó szakasz belső szélével 

 olvad össze (12. rajz). Ez, a középkorú példányokat jellemző állapot 

 sokáig megmarad s ilyenkor a fogat egy egyöblű belső és egy k é t ö b 1 ű 

 külső redő jellemzi. Most azután mindenekelőtt a külső redő 

 elülső öble csukódik össze zománczszigetté (13. és 14. rajz), majd 

 a külső redő hátsó öble (15. rajz) s végül a belső redő is zománczszigetté 

 alakul (16. rajz), úgy hogy a meglett fog három zománczszigetet visel 

 (17. rajz). Ebből kitűnik, hogy ez a fog egészen másképen fejlődik, mint 

 a Sp. Ehrenbergi-é s abban van a legnagyobb eltérés, hogy a legelső 

 zománczsziget nem a belső redőből, hanem a külső redő elülső 

 öbléből jön létre, azonban a meglettkorú fog alkata mégsem külön- 

 bözik a Sp. Ehrenbergi-étől. 



M. 3. sup. (XIII. tábla, 18 — 24. rajz). A legfiatalabb fog rágó- 

 lapján három gumót veszünk észre, — két elülsőt s egy hátulsót (18. 

 rajz). Ezek közül először is a két elülső olvad össze (19. és 20. rajz), 



