150 



azután pedig a hátsó szakasz is összeolvad az elülsővel, még pedig a 

 belső szélen (20. és 21. rajz), a midőn a rágólapot egy kétágú öböllel 

 benyomuló külső zománezredő tünteti ki (21. rajz). Ez a középkorú 

 példányokat jellemző, sokáig megmaradó állapot azután oda módosul, 

 hogy a külső redő is bezárul s a rágólap közepén egy nagy, három- 

 öblű zománezsziget keletkezik (22. raj z) , a mely a 

 kopás folyamán mindinkább kisebbedik (23. rajz) s végre kerekded 

 alakot ölt (24. rajz). Látható, hogy ez a fog nemcsak egészen más- 

 képen fejlődik, mint a Sp. Ehrenbergi-é, de a végső eredmény is 

 lényegesen eltérő, a mennyiben a rágólapon nem két, hanem csak 

 egy zománezsziget j ön létre. 



M. 1. inf. (XIV. tábla, 1 — 8. rajz). A legfiatalabb fog rágólapja 

 két, egymás mögött fekvő mezőből áll, melyek közül az elülső patkó- 

 alakú, a hátsó pedig vesealakú s rövid nyéllel függ össze az elülső mező- 

 vel (1. rajz). Később a két szakasz összeolvad s a rágólapot egy egyöblü 

 külső és egy kétöblű belső redő jellemzi (2. rajz), az utóbbi azonban 

 - úgy, mint a Sp. m. turcicus-on — nagyon bonyolódott szerkezetű 

 is lehet (3 — 5. rajz). Nevezetes, hogy ezen a fogon a Sp. Ehrenbcrgi-t 

 jellemző hátsó-belső zománezredő már a legfiatalabb korban is csak 

 zárt zománezsziget ként mutatkozik (1 — 6. rajz) s a 

 külső redő előtt már az a járulékos kis redő, illetőleg zománezsziget 

 sem jelenik meg, a mely a Spalax monticola valamennyi alfaját 

 jellemzi. A középkorú példányok sokáig vesztegelnek ezen a fokon, 

 utóbb azonban a belső (6. és 7. rajz) s majd a külső redő is (8. rajz) 

 zománezszigetté lesz, a midőn azonban az ifjúkori hátsó zománezsziget 

 már lekopott, úgy hogy a meglett fog csak két zománezszigetet visel 

 (8. rajz). Látjuk, hogy a fog fejlődésmenete s a fejlődés végső ered- 

 ménye sem teljesen ugyanolyan, mint a Sp. Ehrenbergi-é, elvi különbség 

 azonban még sincs köztük. 



M. 2. inf. (XIV. tábla, 9 — 14. rajz). Az ifjúkori rágólap szintén 

 két szakaszból áll, de a hátulsónak hátsó szélén némelykor még tisztán 

 kitűnik a belső-hátsó zománezredő (9. és 10. rajz), úgy hogy a két 

 szakasz összeolvadása után egy külső és két belső zománezredő 

 jellemzi a rágólapot (10. rajz), csaknem teljesen úgy, mint a Sp. Ehren- 

 bergi-ét (V. tábla, 14. rajz). A hátsó-belső redő azonban már nagyon 

 korán zománezszigetté alakul, a mely sokáig megmarad (n. és 12. rajz). 

 Végül az elülső-belső (13. rajz) s majd a külső redő is (14. rajz) zománez- 

 szigetté lesz, a midőn azonban az ifjúkori hátsó zománezsziget már 

 elenyészett. A meglett fog — ép úgy, mint a Sp. Ehrenbergi-é — két 

 zománezszigetet visel (14. rajz). 



