151 



M. 3. inf. (XIV. tábla, 15 — 24. rajz). Ez a fog a fejlődésnek nagyon 

 jellemző, más fajokon elő nem forduló módját követi. 

 Legifjabb korában a rágólap három, még pedig két elülső s egy hátulsó 

 gumóból van összetéve, a melyek közül a két elülső még csak érintkezik 

 egymással, azonban az elülső-belső gumó a belső szélével már össze- 

 olvadt a hátulsóval (15. rajz). Némelykor már legfiatalabb 

 korban mind a három gumó összeolvadt egymással, úgy hogy a 

 nagyjában sarlóalakú rágólapot egy nagy középső üreggel 

 közlekedő erőteljes, külső zománczredő jel- 

 lemzi; belső széle simán kerekített s zománczredőt 

 nem visel (16. rajz). Ez az állapot gyakran még középkorú, sőt 

 öreg példányokon is előfordul (17. és 18. rajz), végül pedig a külső 

 zománczredő bezáródása után egy középső zománczsziget 

 kialakulására vezet (19. rajz), a mely azután nagyon öreg példányokon 

 teljesen lekopik. Más esetekben a rágólap elülső és hátsó szakasza már 

 nagyon ifjú korában nemcsak a belső szélén, hanem a közepén is 

 összeolvad egymással, még pedig akként, hogy — ■ mint a 

 Spalax monticola valamennyi alfaján — ■ előbb az elülső-külső gumó 

 hátsó vége a hátsó gumónak elülső szélén levő kis csapalakú nyújtvá- 

 nyával találkozik (20. rajz), utóbb pedig ezen a helyen össze is olvad 

 vele, úgy hogy a rágólap már nagyon fiatal korban egy teljesen 

 zárt középső nagy üreget s egy ezzel nem köz- 

 lekedő külső zománczredőt tüntet fel (21. rajz); 

 a fog külső oldala ebben az esetben is simán kerekített s 

 belső zománc zredőnek nyoma sincs. A középső üreg 

 azután mindinkább kisebbedik (22. rajz) s végül rendes zománczszigetté 

 alakul (23. rajz), a külső zománczredő pedig egy második zo- 

 mánczszigetté lesz (24. rajz), úgy hogy az öreg fog két 

 zománczszigetet visel. 



Látjuk tehát, hogy az ifjú, középkorú és meglett példányok eme 

 fogát a belső zománczredő teljes hiánya jellemzi 

 s hogy — a Sp. hung. transsylvanicus-t kivéve — minden más faj ifjú 

 és középkorú példányait kitüntető S-alakú rágólap a Sp. h. hungaricus 

 harmadik alsó zápfogán sohasem fordul elő. 



A fejlődésnek fent leírt kétféle módja némelykor ugyanegy termő- 

 helyről való példányokon, sőt egy és ugyanazon a példányon is észlel- 

 hető, a mennyiben a baloldali fog a fejlődésnek az egyik, a jobboldali 

 pedig a másik módját követi. 



A fejlődésnek a második módja, a midőn ugyanis a rágólapnak 

 elülső és hátsó szakasza a közepén is összeolvad egymással, r i t- 



