153 



hosszú. A fogmeder (5. és 13. rajz) folytonos, erőteljes keresztfal által 

 két gödörre osztott. 



M. 2. inf. Fiatal (7. rajz) és öreg (15. rajz) korában kétgyökerü, de 

 az elülső, nagyon rövid gyökér (l) csak a hegyén szabad. Mind a két 

 gyökér kéthegyű. A fogmeder (5. és 13. rajz) közfala elsatnyult s ren- 

 des magasságban csak egy csapalakú része maradt meg a fogmeder 

 külső oldalán. Kivételesen teljes, de nagyon vékony közfalat is találtam. 



M. 3. inf. Fiatal és közepes korban tisztán kétgyökerü, ámbár az 

 elülső gyökérnek csak a kettős hegye szabad (8. rajz). A megfelelő fog- 

 meder (5. rajz) két gödrét (n, 0) elválasztó közfal a közepén áttört. Idő- 

 sebb korban az elülső gyökér (n) már csak kicsiny, nyelvalakú 

 lemez képében emelkedik ki a hátsó gyökér (0) elülső oldalán 

 (16. rajz) s a fogmeder közös nagy üreggé lett (13. rajz). Ilyenkor a 

 fog már egygyökerünek mondható. l 



Más fajokéhoz képest a Sp. hung. hungaricus valamennyi fogának 

 gyökerei rövidek és vaskosak. 



Földrajzi elterjedés. 



A Spalax hungaricus hungaricus-t Nehring eredetileg a Sp. typhlns 

 Páll. faj változata gyanánt Magyarországból irta le, 2 miközben egy 

 erdélyi példányról is megemlékezett. 3 Ugyanakkor a következő terü- 

 leteket jelölte ki emez alak hazájául: Magyarország, Erdély, Podolia, 

 Volhynia, Bessarabia s Oroszország egy része. 4 Később Sp. hungaricus 

 néven önálló fajként ismertette, még pedig Mezőhegyes környékére 

 való példányok alapján. 5 



Én magam a Sp. hung. hungaricus-t kizárólag Magyarországból 

 ismerem s nem hiszem, hogy hazánkon kívül máshol is előfordulna. 

 Előttem ismeretes, a Magyar Nemzeti Múzeum gyűjteményében kitö- 

 mött példány, kikészített bőr vagy koponya által képviselt magyar- 

 országi termőhelyei : Budapest, Dabas, Puszt a-V a c s (Pest 

 megye), .Szolnok, Törő k-S z t.-M iklós, Kúnágota, Mező- 

 hegyes, Téglás (Hajdú m.), Makó, Beké s-C s a b a, Fejér- 

 telep (deliblati puszta) és Vajdahunyad. 



1 Ezt már Nehring is tudta (Sitz.-Ber. Ges. naturf. Fr. Berlin, 1902, p. 83), 

 de a fiatalabb fokozatot még nem ismerte. 



2 Nehring, Sitz.-Ber. Ges. naturforsch. Fr. Berlin, 1897, p. 172. 



3 L. c., p. 173. 



4 L. c., p. 174. 



5 Nehring, Zool. Anzeiger, XXI, 1898, p. 479. 



