155 



egész Nagy Magyar Alföldön s Erdély nyugati részeiben is el van terjedve. 

 A dunántúli alak, miként a Magyar Nemzeti Múzeum leilei példánya 

 bizonyítja, a Sp. monticola syrmiensis-hez tartozik, az erdélyi Mező- 

 ségen élő alakját pedig Sp. hung. transsylvanicus néven választottam 

 külön a Sp. hung. hungaricus-tőL 



Származástani kapcsolat. 



A Spalax hungaricus hungaricus koponyája és fogazatának alkata 

 tekintetében még nagyon közel áll a többi Mesospalaxhoz. Rövid és 

 széles arczorra tekintetében a Sp. ni. dolbrogeae, ni. hercegovincnsis, 

 m. syrmiensis és m. serbicus nevű alfajokkal egyezik meg ; arczorrának 

 az állközti csontok elején való erőteljes befűződése és általános szabása 

 tekintetében a Sp. m. anatolicus-isi emlékeztet ; orrcsontjainak elülső 

 nagy szélességét a Sp. m. turcicus, m. dolbrogeae, m. hercegovincnsis, 

 m. syrmiensis és m. serbicus nevű alfajokon is megtaláljuk ; orrcsont- 

 jainak általános alakja gyakran nagyon hasonlít a Sp. m. anatolicus- 

 és m. turcicus-éhoz ; homlok- és falcsontjainak alkata a Sp. m. dol- 

 brogeae, m. hercegovincnsis, m. syrmiensis és m. serbicus nevű alfajokon 

 is ugyanolyan ; felső nyakszirtcsontja tekintetében a Spalax monticola 

 egyetlen alfajától sem különbözik ; járomívei kezdetének befűződése 

 a Sp. m. anatolicus- és m. serbicus-ndk is sajátja ; felső szájpadlása hátsó 

 részének rövidsége a Sp. m. monticola-t és a m. syrmiensis-t is jellemzi, 

 nemkülönben az a tulajdonság is, hogy inycsontjának hátsó széle rend- 

 szerint a két harmadik fogmeder hátsó szélét összekötő vonal elé esik ; 

 végül alsó állkapcsa a Sp. m. syrmiensis- és m. serbicus-éhoz hasonló. 

 A többi Mesospalaxtól csupán az állközti csontoknál jóval rövidebb 

 orrcsontjaiban különbözik, ámbár a Sp. m. serbicus orrcsontjai is csak- 

 nem ugyanolyan rövidek. Hátra volnának még a száj padláslyukak, 

 a melyek a többi Mesospalaxon általában rövidebbek, azonban a Sp. 

 ni. syrmiensis-en még valamivel hosszabbak, mint a Sp. h. hungaricus-éi. 



Látjuk tehát, hogy a Sp. h. hungaricus koponyáján egyetlen oly 

 bélyeget sem találunk, a mely a Mesospalaxok valamelyik faján ne 

 ismétlődnék, mindazonáltal a jellemző tulajdonságok ilyen c o m- 

 b i n a t i ó j a egyetlen más Mesospalaxon sem fordul elő. 



A zápfogak koronájának és gyökereinek alkata egészben kevés 

 különbséget szolgáltat, azonban egy bélyeg tekintetében már nagyon 

 jelentékeny az eltérés. Ez a bélyeg a harmadik alsó zápfog koronáját 

 jellemzi s abban áll, hogy a Sp. h. hungaricus fiatal és középkorú pél- 

 dányai sohasem viselik a többi Mesospalaxot jellemző S-alakú rágó- 



