156 



lapot, mert a mondott fog belső zománczredője már teljesen 

 elenyészett, úgy hogy az ifjú és középkorú példányok eme fogát 

 csak egy, külső zománczredő jellemzi. Minthogy pedig 

 a fogkorona szerkezete a koponya bélyegeinél sokkal állandóbb tulaj- 

 donság s egy főzománczredőnek az elvesztése csak nagyon hosszú fej- 

 lődés eredménye lehet, úgy hiszem, hogy az említett tulajdonság a szo- 

 kásos rendszertani felfogás szerint is minden kétségen felül emeli a 

 Sp. h. hungaricus faji jogosultságát. 



Eme felfogás helyessége további támogatásra talál abban, hogy 

 a fajunkhoz egyébként nagyon közel álló Sp. monticola nevű fajon más 

 bolhafaj élősködik, mert, mint Kohaut Rezső kimutatta, a Sp. h. 

 hungaricus-on a Typhlopsylla typhlus Motsch, 1 ellenben a Sp. m. monti- 

 cola-n a Typhlopsylla monticola Kohaut 2 nevű bolhafaj él, a mi két- 

 ségtelen jele annak, hogy a szóban forgó két Spalax-ía.] már nagyon 

 régen vált el egymástól. 



A Sp. h. hungaricus közvetetlen ősét kutatva, mindenekelőtt a 

 Mesospalaxok többi alakjai közt kell körültekintenünk, ezek között 

 azonban nem akadunk olyanra, a melyhez teljes meggyőződéssel kap- 

 csolhatnék hozzá fajunkat. A Sp. m. turcicus- és m. dolbrogeae-tó\ azért 

 nem származhatott, mert ezeknek alsó állkapcsán a korona-fogmedri 

 vájulat sokkal szélesebb s nem tehető fel, hogy ez a Sp. h. 

 hungaricus-on ismét az ősibb állapotra sülyedt volna vissza. Ezenkívül 

 az említett alfajok az első, illetőleg a második felső zápfog gyökerei, 

 jelesen a belső gyökér villás szétágazása tekintetében már sokkal ki- 

 egyénültebb fokon állnak, semhogy a Sp. h. hungaricus közvetetlen 

 ősalakjául szolgálhatnának. Fajunk a boszniai Sp. m. tnonticola-ból sem 

 jöhetett létre, mert ez a faj zápfogainak gyökerei tekintetében már 

 meghaladta a Sp. h. hungaricus fejlődési fokát, első felső záp fogának 

 állandó s nagyon erőteljes zománezbarázdája tekintetében 

 pedig sokkal kiegyénültebb fokon áll, semhogy a Sp. h. hungaricus törzs- 

 alakja lehetne. Ugyanígy vagyunk a Sp. m. hercegovinensis- és Sp. m. 

 syrmiensis-szel is, mely alakok különben járomívek kezdetének erőteljes 

 kiduzzadása miatt sem válnak be a Sp. h. hungaricus törzsalakjául. 

 A görögországi és a kisázsiai alakok már csak a nagy távolságnál fogva 

 sem jöhetnek tekintetbe, úgy hogy még csak egyetlen egy alak, a Sp* 

 m. serbicus jöhetne komolyan szóba. 



1 Kohaut Rezső, Magyarország bolhái ; Állattani Közlemények, II, 1903, 

 p. 56, tab. VI, fig. 5. 



2 Kohaut Rezső, Egy új bolhafaj Boszniából ; Ann. Mus. Nat. Hung., II, 

 1904, p. 87, fig. 



