159 



iy. Spalax hungaricus transsylvanicus, n. subsp. 



Spalax hungaricus (part.) Nehring, Sitz.-Ber. Ges. naturf. Fr. Berlin, 

 1897, p. 173. 



A vizsgálat anyaga. 



1. Egy nagyon fiatal hím (2643/1. a sz.), két nagyon fiatal nőstény 

 (2643/ib. és 2644. sz.) és két középkorú példány (2647/1. és 2647/2. sz.) 

 koponyája a kolozsmegyei Puszta-Szt. -Miklósról. A Magyar Nemzeti 

 Múzeum tulajdona. 



2. Középkorú és öreg példány koponyája ugyanonnan. Orosz 

 Endre tulajdona. 



3. Középkorú $ példány koponyája és bőre a kolozsmegyei Apa- 

 hidáról. A Magyar Nemzeti Múzeum tulajdona (2423. sz.). 



4. Középkorú nőstény (2642. sz.) és öreg hím (2456/12. sz.) koponyája 

 és bőre Szamos-Újvárról. A Magyar Nemzeti Múzeum tulajdona. 



5. Két öreg példány koponyája és bőre ugyanonnan. Dr. Mártonfi 

 Lajos tulajdona. 



6. Öreg példány koponyája Dobokáról. Dr. Mártonfi Lajos tulaj- 

 dona. 



Külső bélyegek. 



A rendelkezésemre álló legnagyobb, de még fiatal példány kitömött 

 bőre 185 mm. hosszú. 



Szőrözete kissé laza, hosszú és puha. Felül palaszürke, szürkés 

 rozsdaszínü árnyalattal. A fejtető eleje hamuszürke, az orrporcz mögött 

 néha hófehér folttal. A fej két oldalán levő merev sörtetaraj fehéres- 

 szürke, alig felötlő. Alul feketés palaszürke. 



A koponya bélyegei. 



A koponya nagyon kevéssé különbözik a Sp. h. hungaricus-étól, 

 de általában valamivel alacsonyabb. Nagysága körülbelül 

 ugyanolyan ; legnagyobb példányom egész hosszúsága 53 mm. 



Arczorra abban tér el a Sp. h. hungaricus-étöl, hogy az állközti 

 csontok elején s az orrtövi lyukak közt iskevésbbé befűző- 

 d ö t t és minden korú példányon tövén a legszélesebb. 



