174 



a második felső zápfog első zománczszigetének feltehetően a belső 

 zománczredőből való létrejötte, második felső zápfogának három szabad 

 gyökere, első és második alsó zápfogának két szabad gyökere s meg- 

 felelő fogmedreik folytonos közfala, sőt még felső nyakszirtcsontjának 

 és felső szájpadlása elülső részének rövidsége tekintetében is a Micro- 

 spalaxokhoz csatlakozik. 



A Sp. gr. graecus közvetetlen ősét kutatva mindenekelőtt kétség- 

 telennek tartom, hogy fajunk semmikép sem lehet a Sp. Ehrenbergi 

 közvetetlen leszármazottja, hanem egy olyan közbevetett alakból kellett 

 erednie, a mely szervezetében ugyan még elég közel állt a Sp. Ehrenbergi- 

 hez, de annál már jóval nagyobb volt, alsó állkapcsának szögletnyújt- 

 ványa kevésbbé terpeszkedett el, korona- és fogmedri nyújtványa közt 

 már hosszabb vájulatot viselt s alsó zápfogainak ifjúkori hátsó-belső 

 zománczredője már satnyulóf élben volt. Ha jól megértettem a Spalax- 

 fajok törzsfejlődését, akkor a jelzett törzsalak olyan nagy és szerveze- 

 tében is afféle lehetett, mint a Sp. monticola turcicus, a nélkül azonban, 

 hogy ez maga lett volna, mert ez az alak felső zápfogai gyökereinek 

 sajátszerű szétágazása tekintetében már sokkal kiegyénültebb fokon 

 áll, semhogy a Sp. gr. graecus közvetetlen őse lehetett volna. 



A Sp. mont. turcicus ugyan már a Macrospalaxokhoz közeledik, 

 mert egyes példányain már felülről is határozottan látszik a könycsont, 

 külső hangjárata pedig aránylag szűkebb s alsó állkapcsán a korona- 

 fogmedri vájulat hosszabb, mint a Mesospalaxok más alakjain, mind- 

 azonáltal még ezekben a bélyegekben is sokkal nagyobb mértékben 

 különbözik a Sp. gr. graecus-tól, semhogy annak közvetetlen őséül volna 

 tekinthető. 



A Mesospalaxok többi faja közt sem tudok olyanra akadni, a mely 

 természetszerűen átvezetne a Sp. graecus-hoz, de hogy valóban ilyenféle 

 alak lehetett fajunknak az őse, azt az a járulékos kis zománczredő is 

 bizonyítja, a mely a Sp. gr. graecus első két alsó zápfogának a külső 

 oldalán, a főredő előtt feltűnik (XVI. tábla, 2. rajz) s a Mesospalaxok 

 valamennyi alakját is jellemzi. 



A Macrospalaxok közt az egyedüli Sp. istricus-t tekinthetnők a 

 Sp. graecus graecus törzsalakjául, mert ez az alak keskenyebb, elül 

 erőteljesebben befűződött s az orrtövi lyukak közt még keskeny arcz- 

 orránál fogva ősibb fokon áll a Sp. gr. graecus-néii. A Sp. istricus fálcsont- 

 jainak alkatában, alsó állkapcsa korona-fogmedri vájulatának alakjában, 

 valamint zápfogainak koronaszerkezetében is lehetővé tenné ezt a kap- 

 csolatot, mindazonáltal koponyájának magassága, valamint egyes fog- 

 gyökereinek haladottabb foka mellett helyesebbnek látszik a Sp. istri- 



