182 



M. 3. inf. (8. rajz). Kettős, kéthegyü, de mindegyik hegyén göm- 

 bösen megduzzadt gyökere (n, o) csaknem teljesen összeolvadt s ennek 

 megfelelően a fogmeder két gödre (5. rajz, n, 0) is egybenyilik, mert 

 határfalának közepe visszafejlődött. A Sp. gr. graecus megfelelő fogához 

 képest némi haladottság jelével találkozunk rajta, mert a törzsalakon 

 a két gyökér hegye valamivel szabadabb. 



A fentebbiekből kitűnik, hogy a Sp. graecus antiquus zápfogainak 

 gyökerei és fogmedrei tekintetében a Sp. graecus graecus typusát követi, 

 azonban a törzsfejlődés szempontjából már valamivel hala- 

 dottabb fokon áll. Ezt legfőbbképen az első felső zápfog 

 hátsó-külső gyökerének barázdáltsága, a második felső zápfog belső 

 gyökerének kettéágazása s egyúttal az elülső-külső gyökérrel való 

 részleges összeolvadása, a harmadik felső zápfog gyökereinek össze- 

 növése s végül a harmadik alsó zápfog két gyökerének nagyobbfokú 

 egybeolvadása tanúsítja. 



Nagyon nevezetes, hogy a Sp. gr. antiquus gyökereinek alkata 

 tekintetében annyira megegyezik a Sp. istricus-sziű, hogy a két alak 

 csupán a zápfogak gyökerei szerint alig különböztethető meg egy- 

 mástól. 



Földrajzi elterjedés. 



A Spalax graccus antiquus-t csupán Erdélyből, még pedig recens 

 és subfossilis csontmaradványok alapján ismerem. Számos lelete bizo- 

 nyítja, hogy már az Ó-Alluviumban általánosan el lehetett, terjedve 

 s még a Kr. e. V. században, sőt bizonyára még később is élt az erdélyi 

 Mezőségen. 



Az idevágó leleteket csaknem kizárólag Orosz Endre apahidai 

 tanító úrnak köszönhetjük, a ki a kolozsmegyei A p a h i d a község 

 közelében 1900-ban egy gazdag La Téne-kori (kelta) sírmezőt fedezett 

 föl s elsőben is ebben akadt állatunk maradványaira. l Eme leletek közül 

 különösen kettő rendkívül érdekes, mert két ízben egy-egy >>bronzkori 

 jellegű, négy bütyökfogantyús, ép, magas cserépurna<< került elő s ezek 

 mindegyikében két-két S/>a/«;t:-példánynak teljes csontváza feküdt, 2 

 úgy hogy ez a lelet azt a gondolatot kelti fel az emberben, mintha ezek 

 a jókora nagyságú állatok síradalékul szolgáltak volna. 



1 Orosz Endre, Adatok a földi kutya (Spalax typhlus Páll.) életének és 

 előfordulásának ismeretéhez; Természet, VII, 1904, p. 178. 



2 A második, 1900 november 6-án kiásott két csontváz Dr. Posta Béla 

 prof., illetőleg a kolozsvári egyetem archaeologiai intézetének tulajdonába ment át. 



