187 



jobban befüződött, mint a Sp. gr. graecus-, vagy a Sp. gr. anti- 

 quus-é ; tövén a legszélesebb; az orrtövi lyukak közt 

 határozottan keskenyebb, mint a tövén. 



Orrcsontjai elül keskenyebbek, mint a Sp. gr. graccus- 

 vagy a Sp. gr. antiquus-éi, hátrafelé, mintegy felehosszúságukig hirtelen 

 keskenyedők s azután csaknem egyközű oldalszélekkel mennek a 

 homlokcsontokig ; hátsó végük szélesebb, mint elülső legnagyobb 

 szélességüknek a fele és szélesebb, mint egy állközti csont a 

 közepén. Hátul határozottan rövidebbek az állközti 

 csontoknál ; az orrtövi gödrök hátsó szélét összekötő vonalat távol- 

 ról sem érik el s alig rövidebbek, mint a homlok- és 

 a falcsont együttes hosszúsága. 



A homlokcsontok teteje csaknem teljesen lapos. Elülső oldalsarkuk 

 legfeljebb az orrtövi lyuk közepéig érs nem ugrik elő 

 nyújtvány alakjában, úgy hogy a homlok-orrcsonti varrat 

 nagyjában előre domborodó. A homlokcsont elülső széléről 

 egy-egy vékony és meglehetősen hosszú nyújtvány 

 nyomul az állközti s az orrcsont, továbbá egy szélesebb és rövi- 

 debb nyújtvány a két orrcsont közé. 



Falcsontjai az idősebb példányokon kicsinyek és rövidek; 

 elülső két oldalsarkuk közt idősebb példányokon sokkal keske- 

 nyebbek, mint a mily szélesek a lambdavarraton ; elülső hegyükkel 

 nem érik el a homlokszorost. Egyenként hosszúra nyúlt 

 trapézidom úak; külső két oldaluk élesen kikanyarított ; sokkal 

 hosszabbak, mint a mily szélesek a lambdavarraton. 



A nyakszirti taraj két fele a krajovakörnyéki példányon csúcsával 

 előre irányuló, egyenesszárú tompaszöget alkot, de a prundui példányon 

 ugyanolyan, mint az öreg Sp. gr. graecus-, vagy a Sp. gr. antiquus-é. 



Felső nyakszirtcsontja a fiatal példányon sokkal, az idősebb 

 példányokon azonban csak valamivel rövidebb, mint a fal- és 

 a homlokcsont együttes hosszúsága, vagy mint az orrcsont. Ennek meg- 

 felelően a felnőtt koponya magassága — úgy, mint a Sp. microphthalmus-é 

 — kétszernél jóval kevesebbszer (i 78— 1 •85-szor) fog- 

 laltatik a lambdavarrattól az orr csúcsáig terjedő hosszúságban. 



Az orrtövi lyukak igen nagyok, széles-tojásdadok, lefelé 

 alig keskenyedők. 



A köny csont felülről külön csontnak látszik. 



A járomív felülről tekintve lapos domborulatú ; az orrtövi gödrök 

 felé felhágó ága ép oly széles, mint a Sp. gr. graecus-é, vagy a Sp. gr. 

 antiquus-é. 



