201 



Minthogy a Sp. polonicus koponyájának számos bélyege és záp- 

 fogainak koronaszerkezete tekintetében még nagyon közel áll a Sp. gr. 

 graecus-hoz, nagy valószínűséggel tekinthetnők eme faj közvetetlen 

 leszármazottjának, annyival inkább, mert csaknem minden bélyege 

 olyan, hogy részben a Sp. gr. graecus bélyegeinek természetes fokozó- 

 dása, részben pedig lehanyatlása által magyarázható, csupán a Sp. gr. 

 graecus-éinál nagyobb falcsontjai okoznak nehézséget, mert a falcsontok 

 a törzsfejlődés folyamán nem nagyobbodnak, hanem kisebbednek. 



A Sp. polonicns-t a Sp. microphthalmus továbbfejlődött alakjának 

 is tekinthetnők, különösen, mert zápfogainak egybeolvadt gyökerei, 

 feltűnően nagy járomszélessége s a koronanyújtvány mögött nagyon 

 alacsony alsó állkapcsa a törzsfejlődési haladás jelei. Ennek a levezetés- 

 nek azonban nagyon lényeges akadályai vannak. Nevezetesen nem 

 tehető fel, hogy a törzsalak alacsony koponyája előbb a Sp. microphthal- 

 mus-on magasabbá, azután a Sp. polonicus-on ismét alacsonyabbá vált 

 volna, vagy pedig a törzsalak hosszú arczorra a Sp. microphthalmus-on 

 megrövidült, a Sp. polonicus-on pedig újból meghosszabbodott volna. 

 Ép oly kevéssé hihető, hogy miután a Sp. microphthalmus már elhagyta 

 a törzsalak záp fogainak koronaszerkezetét, a Sp. polonicus-on ismét 

 visszasülyedt volna az ősibb állapotra. 



Hasonló nehézségekkel állunk szemben akkor is, ha a Sp. polo- 

 nicus-t a Sp. gr. antiquus- vagy a Sp. istricus-ra. akarnók visszavezetni, 

 úgy hogy aligha találunk más megoldást, mint hogy a Sp. polonicus-t 

 a Macrospalaxok közös ősétől származtassuk. 



Ezek kapcsán még egy esetleges ellenvetésnek szeretném elejét 

 venni. Valaki azt hihetné, hogy a Sp. polonicus olyan átmeneti 

 alakul tekintendő, a mely a Sp. gr. graecus-t a Sp. microphthalmus- 

 szal kapcsolja össze, hogy tehát a két utóbbi alak, épen a Sp. polonicus 

 miatt, ugyanegy fajban egyesítendő. Ez a vélemény azonban teljesen 

 jogosulatlan volna, mert akkor miként fejtenők meg azt a jelenséget, 

 hogy a Sp. gr. graecus alsó állkapcsa a koronanyújtvány mögött magas, 

 a Sp. polonicus-é — tehát az átmeneti alaké — nagyon alacsony, ellen- 

 ben a Sp. microphthalmus-^. újból magasabb ; vagy, hogy a Sp. gr. graecus 

 felső zápfogai nagyrészt háromgyökerűek, a Sp. polonicus-éi egygyöke- 

 rűek, de a Sp. microphthalmus-éi kétgyökerűek ? Valamilyen elvnek, 

 folytonosságnak, mégis csak kell lennie a törzsfejlődésben, már akár a 

 haladás, akár a hanyatlás irányában, s épen azért lehetetlen az olyan 

 zegzugos összevisszaság, mint a milyen az utóbbi esetben adódnék meg. 



A Sp. polonicus kétségkívül nem a Sp. gr. graecus-t a Sp. microph- 

 thalmus-szdl összekötő átmeneti alak, hanem e két utóbbinak test- 



