209 



M. 3. sup. Ennek a fognak a rágólapja minden más fajétól 

 eltérő módon fejlődik. Legfiatalabb korában egy középső, 

 kerekded kis gumó körül csoportosult két egymás mellett fekvő elülső 

 s egy nagyobb hátsó mezőt tüntet fel (10. rajz). A következő fokon 

 mindenekelőtt a két elülső mező olvad össze egymással s a középső 

 kis gumó is beleolvad az elülső-belső mező hátsó szélébe, úgy hogy 

 az elülső szakasz hátsó széléről kiinduló rövid csapalakú nyújt ványt 

 formál, a mely a hátsó szakasz elülső szélének hasonló kinyúlásával 

 ér össze (n. rajz). Miután eme nyújtványok is összeolvadtak, a nagy- 

 jában fordított P-alakú rágólapot egy sekélyebb, egyöblü belső és egy 

 sokkal mélyebb, kétöblü külső zománczredő jellemzi (12. rajz), úgy 

 hogy alapj ában véve nem igen különbözik az első és a 

 második fog ifjúkori r á g ó 1 a p j á t ó 1 (2. és 6. rajz). Erre 

 azután elsőben is vagy a külső (13. rajz), vagy a belső (14. rajz) 

 zománczredő záródik be zománczszigetté, úgy hogy a meglett fogon 

 egy kisebb, kerekded belső s egy nagyobb, saru- 

 alakú külső zománc zsziget jelenik meg (15. rajz), 

 a külső zománczsziget azonban két külön zománczszigetre 

 is széthasadhat, a mikor az öreg fogon három zománcz- 

 sziget mutatkozik (16. rajz), melyek közül a belső kopik le 

 legelőbb (17. rajz). 



Kivételesen megtörténik, hogy a fiatalkori rágólap két szakasza 

 előbb a belső szélén olvad össze s csak utóbb a közepén (18. rajz), 

 ez azonban nem változtatja meg a fejlődés typusát. Ámde némelykor 

 még az öreg fogon is csak egy nyitott külső redőt találunk, 

 a mely két öböllel nyomul a rágólap közepébe, a belső redő, vagy a 

 vele egy értékű zománczsziget pedig teljesen hiányzik (19. rajz) . 

 Ezt az utóbbi, nagyon ritka esetet csakis a Sp. gr. graecus-ra., illetőleg 

 a közös törzsalakra való visszautasként értelmezhetjük. 1 



M. 1. inf. Ez a fog teljesen úgy fejlődik, mint a Sp. gr. graecus-é. Az 

 ifjúkori rágólapon két külső s egy hatalmasabb belső zománczredőt 

 látunk (20. és 21. rajz), melyek közül az elülső-külső járulékos redő 

 csakhamar elmúló, kicsiny zománczszigetté lesz (22. rajz). Az ezután 

 megmaradó két főredő (23. rajz) az öreg fogon két zománczszigetet hoz 

 létre (24. rajz). 



M. 2. inf. A második alsó zápfog teljesen az elsőnek a fejlődés- 

 módját követi (25 — 29. rajz), azzal a különbséggel, hogy az elülső- 



1 Érdekes, hogy ez az eset csakis az ekaterinoslavi példány baloldali fogán 

 mutatkozik, ellenben a jobboldalin két egymás mellett fekvő zománczsziget van. 



Méhely L. : A földi kutyák fajai. *4 



