230 



hetnék a Mesospalaxok közös törzsalakjául, egyeli") re egy elméleti alak- 

 hoz kell folyamodnom. Ezt az alakot Mesospalax hypotheticus-nak 

 nevezem és fölteszem, hogy ennek szerteszéledt ivadékai, miután lassan- 

 ként egész Kis-Ázsiát, a Balkán-félszigetet s Magyarország déli és 

 keleti részeit elfoglalták, a különböző természetű földrajzi tájakon a helyi 

 viszonyok hatása alatt külön-külön fajokká alakultak át. Ekként jött 

 létre a ciliciai Taurusban a Sp. in. cilicicus, a Kúra forrásvidékén a Sp. 

 ni. armeniacus, Orosz-Örményország más részein a Sp. m. Nehringi, 

 Smyrna környékén a Sp. m. anatolicus, Görögország hegyvidékein a Sp. 

 ni. hellenicus, Töiökországban a Sp. in. turcicus, északi Bulgáriában 

 és a Dobrudzsában a Sp. m. dolbrogeae, Boszniában a Sp. in. monticola, 

 Herczegovinában a Sp. m. hercegovincnsis, Szerbiában a Sp. in. scrbicus, 

 a Szerémségben és Mags^arország dunántúli részeiben a Sp. m. svrniicnsis, 

 a Magyar Alföldön a Sp. hungaricus hungaricus s végül az erdélyi Mező- 

 ségen a Sp. h. transsylvanicus. 



Ekként, a mennyire a Mesospalaxok csoportja ez idő szerint átte- 

 kinthető, tizenhárom különböző alak jött létre, a melyek mindegyike 

 a Sp. Ehrcubcrgi-bő\ keletkezett Mesospalax hypothetims-ra. vezetendő 

 vissza s a melyek mint meglehetősen egyenlő értékű testvérfajok állnak 

 egymás mellett, ámbár némelyikük még közelebb áll a közös törzs- 

 alakhoz, másikuk pedig már messzebb távolodott tőle. Legközelebb 

 áll hozzá a Sp. in. anatolicus . in. armeniacus és m. Nehringi, legmesszebb 

 távolodott tőle a Sp. h. hungaricus és a Sp. h. transsylvanicus, mely 

 utóbbiaknak harmadik alsé> zápfoga már teljesen elvesztette az ifjúkori 

 rágólap belső zománczredőjét. 



Lehetséges, hogy a Mesospalax hvpothcticus még ma is él valahol 

 Kis-Azsia déli részén a syriai határ közelében, azonban valószínűbb, 

 hogy már kihalt s esetleg azzal a pleistocaenkori alakkal azonos, a melyet 

 Nehring a libanoni Antelias-barlangból Spalax Fritschi néven írt le. 



Merész vállalkozásnak látszik ugyan, azonban mégis úgy hiszem, 

 hogy ennek az elméleti alaknak a bélyegei elég 

 h a tározottan megszerkeszthető k. Véleményem szerint 

 a Mesospalax hypotheticus koponyája 46 — 40 mm. hosszú lehetett, egye- 

 bekben pedig következőképen jellemezhető : Arczorra meglehetősen 

 hosszú és keskeny ; az orrtövi Lyukak közt határozottan keskenyebb, 

 mint a tövén. Orrcsontjai hátsó végükkel nem, vagy csak épen elérik 

 az orrtövi lyukak hátsó szélét összekötő vonalat ; első harmadukban 

 kétszer, enyhén befűződöttek. Homlokcsontjai közepes hosszúságú 

 orrtövi nyújtványt bocsátanak ; a homlok-orrcsonti varrat előre komo- 

 ruló. Falcsontjai rövidek és szélesek ; elülső hegyük nem éri el a homlok- 



