A KOPONYA, AZ ALSÓ ÁLLKAPOCS S A 

 FOGAZAT ÁTFORMÁLÓDÁSA A TÖRZS- 

 FEJLŐDÉS FOLYAMÁN. 



i. A koponya. 



A Spalax Ehrenbergi származástani szakaszában kifejtettem az 

 okokat, a melyek arra a meggyőződésre birtak, hogy ezt a fajt vala- 

 mennyi Spalax törzsalakjául tekintsem. Ebből önként következik, hogy 

 a Spalax Ehrenbergi koponyájának jellemző bélyegeit törzsfejlődéstani 

 szempontból őseredetieknek tartom s minden változást, a 

 mely ezekhez képest a későbbi származékokon mutatkozik, törzsfejlő- 

 dési haladásnak minősítek. 



Ezek szerint a kicsiny és alacsony koponya ; a hosszú és karcsú, 

 elül keskeny s a két orrtövi lyuk közt erőteljesen befűződött arczorr ; az 

 elül keskeny, hátrafelé határozottan keskenyedő s e mellett meglehetősen 

 hosszú, elülső felükben kettős enyhe befüződés által kitüntetett s a hom- 

 lok- és falcsont együttes hosszúságánál valamivel rövidebb orrcsontok ; 

 a homlokcsontok elülső oldalsarkáról a felső állcsont s az állközti 

 csont közé nyomuló hosszú orrtövi nyújtvány ; a felnőtt példányokon 

 is rövid és széles falcsontok ; a fal- és homlokcsont vagy az orrcsont 

 hosszúságánál jóval rövidebb felső nyakszirtcsont ; a közepes nagyságú 

 orrtövi lyukak ; a rövid száj padláslyukak ; a felső szájpadlás elülső 

 részének rövidsége, illetőleg hátulsó részének hosszúsága ; az alsó áll- 

 kapocs hátsó részének magassága ; alacsony koronanyújtványa ; a szűk, 

 csúcsosan kerekített korona-fogmedri vájulat ; az állkapocs testétől 

 messzire elterpeszkedő, szárnyalakú szögletnyújtvány, a melynek 

 csúcsos hegye mélyen a bütyöknyújtvány hegye alatt marad ; a belsőnél 

 sokkal alacsonyabban fekvő külső nyereg ; a bütyöknyújtványnál alig 

 magasabb s a metszőfog foggödrétől mérve az előbbi nyújtványnál 



16* 



