244 



rövidebb fogmedri nyújtvány : egytől-egyig a Spalax-koponya ősi 

 bélyegeinek kifejezői, a melyek azután a törzsfejlődés folyamán kisebb- 

 nagyobb változást szenvednek. A koponya ugyan mindenkor megőrzi 

 a nem jellemző tulajdonságait, mindazonáltal a részletekben tetemes 

 változásnak van alávetve. 



A változás mindenekelőtt a koponya nagyságát és magasságát 

 illeti, a mely a törzsfejlődés folyamán mindegyre fokozódik. A törzsfaj 

 koponyája még nagyon kicsiny (43 mm. hosszú) s alacsony, de minél 

 távolabb esik valamely alak a törzsfajtól, kopo- 

 nyája is annál nagyobb és magasabb, a nélkül azon- 

 ban, hogy az egyes fajok között szigorúan fokozatos átmenetről 

 lehetne szó. 



A Spalax Ehrenbergi-hez még nagyon közel álló Mesospalaxok 

 koponyájának nagysága általában meglehetősen szűk határok, 47 és 

 54 mm. hosszúság között ingadozik, e mellett azonban félreismer- 

 hetetlen, hogy a törzsalaktól legmesszebb távolodott alakok koponyája 

 a legnagyobb. így a Sp. Ehrenbergi-hez még közelebb álló monticola 

 anatolicus koponyája csak 47 mm., a ni. armeniacus-é 51-8 s a ni. 

 Nehringi-é 52 mm. hosszú, ellenben az úgy a koponya bélyegei, mint 

 a fogazat tekintetében már messzebb távolodott Sp. hungaricus vagy 

 m. hercegovinensis koponyája már körülbelül 54 mm. hosszú. Fokozatos 

 átmenetről azonban mégsem lehet szó, mert a koponya nagysága szerint 

 egymás után következő alakok önálló fejlődési végpontokat képviselnek 

 s nem állnak egyenes vonalú származástani összefüggésben. Meggyőzően 

 látjuk ezt abból, hogy például a Sp. Ehrenbergi-hez fogazata tekinteté- 

 ben közelebb álló m. armeniacus vagy m. Nehringi koponyája nagyobb, 

 mint az e tekintetben távolabb álló m. anatolicus-é . 



A szintén a Sp. Ehrenbergi-xe visszavezethető, azonban valószínűleg 

 más geológiai időszakban létrejött Macrospalaxok koponyája már tete- 

 mesen nagyobb (53 — 74 mm.) és magasabb. Az egyes fajok e tekintetben 

 feltűnően különböznek egymástól, azonban fokozatos átmenetről itt 

 sem lehet szó, csupán nagyjában látjuk a törzsfejlődésnek azt az elvét 

 megnyilatkozni, hogy a törzsalakhoz közelebb állók koponyája kisebb, 

 mint a messzebb távolodottaké. A koponya és a fogazat őseredeti bélye- 

 geinek nagy sokaságával kitűnő graecus-csoport általában kisebb kopo- 

 nyájú, mint a törzsalaktól legmesszebb távolodott giganteus, 1 azonban 



1 A Spalax giganteus, miként nagyon széles arezorra, nagyon keskeny és 

 hosszú falcsontjai s egygyökerű zápfogai bizonyítják, valóban a Macrospalaxok- 

 nak törzsfej lődésileg leghaladottabb faja, azonban koponyája még egyes őseredeti 



