246 



szúságban, holott a Micro- és Mesospalaxokon a felső nyakszirtcsont 

 rövidebb és menedékesebben csap le, úgy hogy ennek következtében 

 a koponya magassága kétszernél többször foglaltatik a mondott hosz- 

 szúságban. A felső nyakszirtcsont meghosszabbodása, vagyis föl- és 

 előfelé való megnyúlása a túrás műveletével kapcsolatos s később lesz 

 róla szó. 



A koponya valamennyi része közül az arczorr s az orrcsontok 

 alakja és aránya változik meg a legkönnyebben, a mely sajátság min- 

 den bizonynyal a túrás műveletével függ össze. Minthogy a Sftalax-fa.]ok 

 földalatti életmódjuknál fogva folytonos túrásra vannak utalva s mint- 

 hogy ennek a műveletnek az arczorr a legfőbb eszköze, könnyen ért- 

 hető, hogy a talaj minősége s a túrás mikéntje formáló hatást gyakorol 

 az arczorra. Nem szorul bizonyításra, hogy a talaj szívóssága, vagyis 

 mechanikai ellenállása vidékek szerint különböző, kétségtelen tehát, 

 hogy a meneteit túró állatnak másfokú ellenállást kell legyőznie a finom 

 gyökérrostoktól átjárt gyepes őslegelőkön, mint a megmunkált, laza 

 televényföldben, mást az erdei, mint a homokos vagy agyagos s ismét 

 mást a száraz, mint a nyirkos talajban. Ehhez képest nemcsak az arcz- 

 orra gyakorolt mechanikai ingerek foka, hanem kétségkívül azok minő- 

 sége is nagyon sokféle, úgy hogy a túrás művelete a kivitel módjában, 

 tehát formájában is különböző lesz. Bizonyos összetételű talajban az 

 állat inkább arezorrának a hegyével, egy másikban ellenben inkább 

 annak felső lapjával, oldalszéleivel, vagy tövével fejthet ki czélszerűbb 

 munkát, úgy hogy a túrás különf elesége szerint az arezorrnak más és 

 más részeit érik erősebb ingerek, miért is az arezorrnak fajok 

 szerint oly változatos alakja a talajnak mindenkori 

 természetére, alapjában tehát kőzettani össze- 

 tételére vezethető vissza. 



A hosszú és karcsú arczorr nyilván annak köszönheti létrejöttét, 

 hogy az illető faj keményebb, szívósabb talajban tartózkodván, mintegy 

 f ú r ó k é p e n volt kénytelen ezt a testrészét használni, ellenben a széles 

 és rövid arczorr csakis lazább, kevésbbé ellenálló talajban jöhetett 

 létre, a melyben az állat aránylag könnyebb munkát végez s orrát 

 inkább á s ó 1 a p át módjára használva vájta meneteit. 



Az arczorr tehát alak tekintetében két szélsőség között mozog ; 

 az e g y i k a h o s s z ú és k a r c s ú k ú palák, a másik a s z é- 

 1 e s és rövid 1 a p á t a 1 a k. A kúpos orrú fajok jellemző képviselői 

 a Microspalaxok, a lapátorrúaké a Spalax monticola dolbrogeae, a Sp. 

 hungaricus és valamennyi Macrospalax, legfőbbképen a Sp. microph- 

 thalmus. Eme két szélsőség között azonban számos közbeeső fokozat 



